Úvod........................................................................................................................................... 3

1 Teoretická východiska, úvod do přeshraniční spolupráce ................................................ 7

1.1 Teoretické vymezení hranice a její kategorizace ................................................................ 7

1.2 Definice hraničního regionu a jeho typologie ..................................................................... 9

1.3 Definice přeshraničního regionu ....................................................................................... 12

1.4 Hraniční efekt .................................................................................................................... 12

1.5 Aplikace teoretických modelů na české hraniční regiony ................................................. 14

1.6 Filosofie přeshraniční spolupráce ...................................................................................... 18

1.7 Přeshraniční spolupráce jako specifický druh spolupráce přes hranice ............................ 21

1.8 Aktéři přeshraniční spolupráce .......................................................................................... 22

1.9 Intenzita a formy přeshraniční spolupráce ........................................................................ 22

1.10 Obsah spolupráce ............................................................................................................ 23

1.11 Motivy zapojení se do přeshraniční spolupráce .............................................................. 24

1.12 Vývoj přeshraniční spolupráce v Evropě ........................................................................ 24

1.13 Vývoj přeshraniční spolupráce v České republice .......................................................... 25

1.14 Podpora přeshraniční spolupráce .................................................................................... 26

1.15 Definice euroregionu ....................................................................................................... 28

1.16 Pojmy k zapamatování .................................................................................................... 29

1.17 Otázky a úkoly ................................................................................................................ 30

2 Podpora přeshraniční spolupráce v ČR a role euroregionů ........................................... 32

2.1 PHARE CBC ..................................................................................................................... 32

2.2 INTERREG IIIA ............................................................................................................... 43

2.3 Programy přeshraniční spolupráce v rámci cíle Evropská územní spolupráce ................. 48

2.4 Pojmy k zapamatování ...................................................................................................... 53

2.5 Otázky a úkoly .................................................................................................................. 53

3 Struktury podporující přeshraniční spolupráci (institucionální zabezpečení

přeshraniční spolupráce) ....................................................................................................... 55

3.1 Typologie přeshraničních struktur dle AEBR ................................................................... 56

3.2 Typologie přeshraničních struktur dle Perkmanna ............................................................ 58

3.3 Nová typologie přeshraničních struktur dle AEBR ........................................................... 63

3.4 Euroregiony- specifická forma struktury podporující přeshraniční spolupráci ................. 64

3.5 Pojmy k zapamatování ...................................................................................................... 75

3.6 Otázky a úkoly .................................................................................................................. 75

1

4 Komparativní analýza euroregionů v ČR ......................................................................... 76

4.1 Euroregiony v České republice ......................................................................................... 77

4.2 Právní postavení a případné využití ESÚS ....................................................................... 78

4.3 Členství v euroregionu ...................................................................................................... 86

4.4 Velikost euroregionů ......................................................................................................... 86

4.5 Organizační struktura ........................................................................................................ 94

4.6 Činnost euroregionů .......................................................................................................... 97

4.7 Vztahy euroregionů s kraji .............................................................................................. 104

4.8 Vztahy s centrálními úřady ............................................................................................. 106

4.9 Financování euroregionů ................................................................................................. 107

4.10 Role Euroregionů v programech přeshraniční spolupráce v ČR ................................... 113

4.11 Závěr analýzy – definování euroregionů v ČR dle charakteristik ................................. 117

4.12 Pojmy k zapamatování .................................................................................................. 120

4.13 Otázky a úkoly .............................................................................................................. 120

5 Komparace Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa a euregia rhein-maas-nord ..................... 122

5.1 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa – případová studie ......................................................... 123

5.2 Euregio rhein-maas-nord – případová studie .................................................................. 133

5.3 Komparace Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa a euregia rhein-maas-nord ......................... 141

Závěr...................................................................................................................................... 146

Literatura .............................................................................................................................. 158

2

Úvod

Tato publikace je členěna do pěti částí.

• Úvod zasazuje problematiku do širších souvislostí a zdůvodňuje výběr tématu. Dále

jsou v úvodu stanoveny cíle práce, metodologie a hypotézy, popsána její struktura a

provedeno zhodnocení dostupné literatury týkající se dané problematiky.

• První kapitola je úvodem do problematiky přeshraniční spolupráce a euroregionů. Jsou

zde definovány základní pojmy, s kterými se bude v dalším textu pracovat. Tyto

pojmy jsou konkretizovány pro případ českých hraničních regionů. Popsána jsou

teoretická východiska. V závěru kapitoly je pospán vývoj přeshraniční spolupráce vč.

její podpory.

• Druhá kapitola se zabývá podporou přeshraniční spolupráce v České republice

v jednotlivých programovacích obdobích vč. popisu role euroregionů. Pro další

následnou analýzu se v této kapitole rovněž nachází popis nového právního nástroje

Evropského seskupení pro územní spolupráci.

• Třetí kapitola je věnována institucionálnímu zabezpečení přeshraniční spolupráce.

Jsou zde představeny různé typologie struktur přeshraniční spolupráce. Největší

pozornost je věnována euroregionům v Evropě a jejich obecné definici.

• Základ práce tvoří čtvrtá kapitola, která obsahuje komparativní analýzu euroregionů

v České republice v několika aspektech jejich fungování – právní postavení, členství

v euroregionu, velikost euroregionu, organizační struktura, činnost euroregionů,

financování atd. Základem této kapitoly je dotazníkové šetření spojené s osobními

pohovory s vedoucími sekretariátů českých částí euroregionů. Z těchto poznatků jsou

pak formulovány obecné charakteristiky euroregionů v ČR sloužících k jejich definici.

• Pátá kapitola obsahuje dvě případové studie – Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa

působícího na česko-polsko-německém pomezí a euregia rhein-maas-nord fungujícího

na německo-nizozemské hranici. Je provedena jejich komparace a vyzdviženy rozdíly

v jejich fungování.

3

Ve zkoumání pohraničí v ČR jednoznačně převažuje geografický pohled. Ve druhé

polovině 90. let 20. století se v české geografii utvořilo několik výzkumných týmů

zkoumajících problémová území. Jednalo se jednak o výzkumy pohraničí (M. Jeřábek, J.

Dokoupil, T. Havlíček a kol.), jednak o výzkumy periferních oblastí, realizované jak na

katedře sociální geografie a regionálního rozvoje Přírodovědecké fakulty UK v Praze (V.

Jančák, T. Havlíček, P. Chromý, M. Marada), tak v Ústavu geoniky AV ČR v Brně (A.

Vaishar a kol.). V roce 2003 byl spuštěn rovněž společný grantový projekt geografických

pracovišť v Praze, Plzni a v Ústí nad Labem s názvem „Periferní oblasti Česka jako součást

polarizace prostoru v souvislostech evropské integrace“. Výsledky těchto výzkumů mohly být

vzhledem ke svému zaměření použity jen v omezené míře a to především v teoretické části

práce. Problematika euroregionů se v těchto výzkumech sice objevuje, ale více méně jako

dokreslení aktivit spojených s rozvojem pohraničí.

Nejkonkrétněji se euroregionů týkal výzkumný projekt Euroregiony a jejich vztah k územní

správě a samosprávě v ČR realizovaný v letech 2003-2005, jehož koordinátorem byla Vysoká

škola ekonomická v Praze/Fakulta národohospodářská (řešitelem byla Doc. Ing. Jitka Peková,

CSc.). Na projektu rovněž participoval Ústav geoniky AV ČR (řešitelem projektu byla RNDr.

Jana Zapletalová, CSc.). Projekt analyzoval spolupráci členů hlavních euroregionů na území

ČR s hlavním důrazem na finanční aspekty spolupráce (zdroje příjmů euroregionů, jejich

využití a vazby k rozpočtům členských obcí, využití dotačních prostředků EU). Výsledkem

výzkumu byly 3 články v odborném periodiku, z nichž nejvíce relevantní je článek s názvem

Některé aspekty přeshraniční spolupráce v euroregionech České republiky na příkladu území

Šumavy. Příspěvek přibližuje složitost problematiky přeshraniční spolupráce v České

republice na příkladu území Šumavy. Nejprve jsou zde stručně popsány některé základní

milníky poměrně komplikovaného a někdy nepříliš idylického historického vývoje, které však

měly ve studované oblasti podstatný vliv na formování výchozí situace v roce 1989. Poté

následuje detailní rozbor a analýza dosavadních podob spolupráce v rámci euroregionu

Šumava. V následující části je pozornost zaměřena na oblasti, ve kterých se mechanizmy

přeshraniční spolupráce dosud plně neprosadily, a které mohou být pro budoucí přeshraniční

spolupráci perspektivní. Závěrečná část nastiňuje možné závěry a doporučení, jež vyplynuly

ze studované problematiky. Dalším výsledkem projektu jsou 3 odborné knihy. Problematiky

euroregionů se týká sborník Euroregiony, státní správa a samospráva. Sborník obsahuje

příspěvky, které se opírají o výsledky řešení grantu „Euroregiony, státní správa a

samospráva“. Jsou tu zařazeny příspěvky týkající se aspektů ekonomických, otázek státní

4

správy a jejich vztahu k euroregionálním sdružením, právního postavení euroregionů,

geografické a sociologické aspekty vážící se k euroregionům a další. Sborník obsahuje i

příspěvky týkající se problematiky euroregionů z pohledu zástupců euroregionů (Silva

Nortica). V tomto sborníku se objevuje většina výsledků výzkumu.1 Vzhledem k menšímu

rozsahu příspěvků jsem z těchto příspěvků čerpal především základní přehledné informace

(především analýza Fondu malých projektů). Problematiku euroregionů v této práci dále

rozvíjím a to především ve směru právního postavení euroregionů a fungování samotných

struktur. Rovněž srovnávám velikost euroregionů s využitím dat na úrovni obcí (přesnější

srovnání než na úrovni okresů).

Při podrobnější a hlubší analýze narážíme na nedostatek dat. I když se (převážně na

Internetu) nachází velké množství základních informací o euroregionech, jsou tyto informace

spíše obecnějšího charakteru (týkají se většinou organizační struktury, členské základny či

administrace FMP). Tyto informace jsou rovněž statické, tj. popisují aktuální stav, ale nejsou

z nich patrné vývojové tendence. Z těchto důvodů bylo potřeba realizovat dotazníkové šetření,

které bylo v některých případech spojeno i se strukturovaným osobním rozhovorem se

sekretáři českých částí euroregionů. Rovněž bylo využito dat, která v roce 2008 sbíral

Euroregion Nisa pro své vlastní potřeby (benchmarkingová analýza prezentovaná na Valné

hromadě euroregionu 24. 4. 2009).

Další problematickou oblastí bylo získání aktuálních statistických dat ke komparativní

analýze euroregionů. Členy českých částí euroregionů jsou většinou obce a na jejich úrovni

jsou data hůře dostupná. Toto členství se rovněž v čase mění a je tedy zapotřebí aktuální

informace o členství jednotlivých obcí v euroregionu. Při použití statistických dat na úrovni

okresů dochází mnohdy k velmi velkým a zavádějícím nepřesnostem. Z tohoto důvodu jsem

spolupracoval s regionální reprezentací ČSÚ v Liberci, která je velmi aktivní právě

v přeshraniční spolupráci a má se sběrem dat na úrovni euroregionů zkušenosti.

Při zkoumání struktur spolupráce na evropské úrovni jsem spolupracoval s Asociací

evropských hraničních regionů (AEBR) se sídlem v Gronau, která disponuje aktuálnějšími

daty než např. Rada Evropy.

1 Některé výsledky v podobě příspěvků ve sbornících byly publikovány i v jiných sbornících jako např. New

spatial relations in new Europe vydaném Stanislav Leszczycki Institute of Geography and Spatial Organization

(Varšava 2007) či Stredoeurópsky priestor - Geografia v kontexte nového regionálneho rozvoja vydaném

Univerzita Konštantína filozofa v Nitre (Nitra 2005).

5

6

1 Teoretická východiska, úvod do přeshraniční spolupráce

V této kapitole budou teoreticky definovány základní pojmy, s kterými budeme pracovat

dále: hranice a příhraniční či hraniční regiony resp. pohraničí (jejich charakteristika a

vymezení) vč. zde působícího hraniční efektu, přeshraniční regiony. Dále je prostor věnován

charakteristice jednotlivých aspektů přeshraniční spolupráce. V závěru je obecně definován

pojem euroregion.

1.1 Teoretické vymezení hranice a její kategorizace

Hranice jako část prostoru je předmětem zkoumání geografie, jakožto prostorové vědy.

V definicích hranice se odrážejí různé aspekty: politický, geografický, hospodářský a sociální,

právní, ekonomický, vojensko-strategický, kulturní apod.

Obecně lze definovat hranici jako místo nebo prostor, který rozděluje nebo vymezuje

(ohraničuje) nějaký objekt nebo subjekt. V našem případě se jedná o vymezení teritoria.

Hagget2 obecně definoval hranici jako obvod teritoria, nad kterým jsou uplatňována

vlastnická práva. Rovněž definoval jednu z vlastností oblasti při hranici (příhraniční oblasti),

když uvádí, že každá hranice vytváří kolem sebe zónu tlaku.

Nejčastěji je v geografii hranice definována jako rozhraní vymezující státní území. Šindler a

kol. definují hranici jako „konvenčně stanovenou linii na mapách a v terénu, která odděluje

území jednoho suverénního státu od území jiného suverénního státu nebo od oblasti

nepodléhající suverénní moci žádného státu (volné moře).“3

Tato definice implikuje rozdělující charakter hranice ve všech oblastech spadajících do

kompetencí suverénního státu:

• administrativa – správní systém;

• hospodářský systém a rovněž mnohdy i různý stupeň hospodářské vyspělosti;

• politický systém;

• daňové systémy a státní výdaje (fiskální politika);

• měnové systémy vč. monetární politiky (neplatí již zcela v případě měnových zón);

• celní systémy (neplatí v případě celních unií a společného celního sazebníku navenek);

• sociální systémy;

2 HAGGET, Peter. Geography: A Modern Synthesis. London : Harper Internat. Edition, 1975. 684 s.

3 ŠINDLER, P., BAAR, V., RUMPEL, P. Politická geografie. Ostrava : Ostravská univerzita, citace dle: JEŘÁBEK, Milan, et al. České pohraničí-Bariéra nebo prostor zprostředkování? . Praha : Academia, 2004. 296

s. ISBN 80-200-1051-3. s. 47.

7

• vzdělávací systémy;

• policie a justice;

• záchranné systémy a systémy krizového řízení;

• úřední jazyky atd.

Hranice nemusí být definovány pouze striktně jako dělící čáry mezi státy, ale obecněji jako

dělící linie mezi prostorovými jednotkami, které jsou definovány společenskou aktivitou na

daném prostoru. Můžeme tak hovořit např. o hranicích náboženských, jazykových, kulturních

atd.

Hranice mohou být stanoveny přirozeně na základě geografických metod (regionalizace)

myšlenou linií (např. vymezení spádového regionu, fyzickogeografická území, atd.) či mohou

být stanoveny fixně na základě právního aktu (mezivládní dohody atd.) – tzv. politické

hranice.

S tímto pohledem koresponduje nejčastější dělení hranic z politickogeografického pohledu:

• Přírodní hranice (fyzickogeografické) tvořené krajinnými prvky (nejčastěji vodní

toky, hřebeny hor, údolí,…)

• Umělé hranice (antropogenní), které nerespektují krajinné prvky a jsou vymezovány

např. kulturně, etnicky, historicky či geometricky.

Členění hranic na přírodní a umělé se týká jejich „kvality“. Dle rozsahu se pak hranice dělí

na:

• Liniové hranice, které jsou tvořené linií v terénu a

• Hranice zonální, u kterých neexistuje jasně stanovená dělící čára. Jedná se např. o

hranice jazykové či etnické

Dle ekonomické vyspělosti regionů na obou stranách hranice hovoříme potom o hranicích

symetrických (vyspělost regionů je obdobná) či asymetrických (přeshraniční vztahy slouží

mimo jiné i k vyrovnávání této nerovnováhy).

Hranice lze chápat i jako proměnnou v čase. Jedná se o představení dynamického pohledu

na hranici, kde se její charakter a typologie může měnit (historický pohled).

8

1.2 Definice hraničního regionu a jeho typologie

Hraniční region (německy Grenzregion, anglicky Border Region) je oblast, která se nachází

v bezprostřední blízkosti hranice a na kterou hranice působí.4 Co se týče terminologie se často

tyto hraniční regiony nazývají též příhraničními či pohraničními regiony. V této práci jsou

všechny tyto termíny používány jako synonyma. Souvislý pás při hranici, často složený

z několika hraničních regionů, se pak nazývá pohraničím či příhraničím (něm. Grenzgebiet,

Grenzraum, angl. Borderland).

Hraniční regiony mohou být dle J. Dokoupila5 vymezeny (podmíněny) svými:

• Objektivními vlastnostmi (homogenní regiony sjednocené na základě podobných

jednotících prvků či regiony nodální sjednocené na základě procesů).

• Subjektivními přístupy (tzv. percepční regiony, tedy regiony definované vnímáním

obyvatel).

• Pragmaticky vymezené (regiony vymezené deklaratorně např. jako administrativní

jednotky či regiony plánovací (problémové) vymezené pro konkrétní cíl). Do této

kategorie patří vymezení tzv. způsobilých oblastí (eligible areas) pro účely

programování podpory přeshraniční spolupráce v rámci EU.6

Pro charakter hraničních regionů a tím i vznik a fungování euroregionů je velmi důležitá

jedna vlastnost hranice a to její prostupnost. Dle tohoto kvalitativního kritéria můžeme

hranice i hraniční regiony rozdělit na:

• uzavřené;

• částečně otevřené – systém mostu mezi sousedními státy;

• značně otevřené – systém kontaktního území;

• otevřené.

Strassoldo-Graffenberg tyto situace podrobněji definoval a popsal. Uzavřený příhraniční

region je příznačný pro silně centralizované státy s uzavřenou vnější hranicí. Gravitačním

jádrem je centrální oblast, do které se shlukuje obyvatelstvo a důležité společenské činnosti.

Hraniční region se tak stává periferním a rozdíly mezi periferií a centrem mají tendenci se

prohlubovat. Viz obr. 1.1.

4 Viz výše již zmíněná zóna tlaku v Haggetově obecné definici hranice.

5 JEŘÁBEK, Milan, et al. České pohraničí-Bariéra nebo prostor zprostředkování? . Praha : Academia, 2004. 296

s. ISBN 80-200-1051-3. s. 51.

6 Pro účely přeshraniční spolupráce jsou pro pomoc z Evropského fondu regionálního rozvoje (EFRR) vymezeny

regiony na úrovni NUTS III, které leží při státní hranici.

9

Obr. 1-1 Uzavřený hraniční region

Druhým opačným extrémním systémem fungování hraničního regionu je naopak úplná

otevřenost. Hranice jsou značně propustné ovšem jednostranně orientované. Tento model

znázorňuje historickou etapu konstituování států a jejich expanzivní snahy rozšířit své území.

Aktivity a zájem státu směřují tedy za jeho hranice. Viz obr. 1-2.

Obr. 1-2 Otevřený hraniční region

Obě výše uvedené situace představují krajní případy a jsou spíše v teoretické rovině. Další

dvě varianty počítají s jistou mírou propustnosti hranice a jsou blíže reálné situaci

v hraničních regionech.

Hraniční region jako systém mostu mezi sousedními státy se vyznačuje částečnou

otevřeností hranice. Ta je ale otevřena jen na určitých vymezených místech (hraničních

přechodech). V těchto místech (mostech) dochází k interakci obyvatelstva, výměně zboží, ale

sousední hraniční regiony zůstávají do jisté míry izolované.

10

Obr. 1-3 Hraniční region – systém mostu

Silnějším případem je systém kontaktního území s oboustranně otevřenou hranicí

umožňující integraci obou společenství a tím, že nad centralistickými tendencemi už převládá

přeshraniční vazba či dokonce nová nadnárodní společnost.

Obr. 1-4 Hraniční region – systém kontaktního území

Zdroj obr. 1-1 – 1-4: Strassoldo – Graffenberg (1974) in JEŘÁBEK, Milan, et al. České pohraničí-

Bariéra nebo prostor zprostředkování? . Praha : Academia, 2004. 296 s. ISBN 80-200-1051-3.

Na hraniční regiony a hranice můžeme pohlížet dvěma úhly pohledu. Ty závisejí zejména

na propustnosti hranice a ochotě ke spolupráci:

• Na hranici a hraniční regiony můžeme pohlížet jako na rozdělující faktor (nástroj

separace), tj. místo, které odděluje,

• nebo na ní můžeme pohlížet jako na kontaktní místo.

11

1.3 Definice přeshraničního regionu

Přeshraniční region (něm. Grenzüberschreitende Region, angl. Cross-border Region) je

regionem složeným z regionů na protilehlých stranách hranice. V průběhu pokračující

integrace může začít získávat i vlastní identitu (subjektivní). Právě euroregiony jako

přeshraniční struktury můžeme vnímat jako přeshraniční geografické regiony.7

Přeshraničnost je důležitým aspektem vnímání spolupráce regionů. Někdy se může stát,

především vlivem působení podpůrných programů EU, že se pozornost soustřeďuje

především na jednu stranu hranice a partner figuruje ve „spolupráci“ více méně formálně.

Přeshraniční pohled je samotným předpokladem pro rozvoj opravdové přeshraniční

spolupráce a potažmo rozvoj celého přeshraničního regionu. Jedná se o kvalitativně pokročilé

stádium spolupráce. Existuje jen málo regionů, které by byly svými obyvateli vnímány jako

přeshraniční. Rozvinout toto vnímání (rozšířit obzory o pohled přes hranice) je často hlavním

úkolem euroregionů a cílem jejich práce spíše než výchozí situací.

1.4 Hraniční efekt

Hranice na hraniční region působí. Tento vliv hranice na region se nazývá hraničním

efektem. Působení hraničního efektu je významným z hlediska pochopení problematiky

hraničních regionů a jejich rozvoje. Intenzita působení hraničního efektu závisí především na

typu hranice (míře její otevřenosti) a na charakteru sousedních regionů.

R. Strassoldo-Graffenberg tvrdí, že „působení hraničního efektu se bude zesilovat

v extrémních situacích. V zavřeném příhraničním regionu roste význam bariérového

hraničního efektu, efektu, který znamená jednostrannou orientaci hraničního regionu do

vnitrozemí, a je ve své podstatě posílením periferního efektu v pohraničí v rovině jádro-

periferie. Naproti tomu v otevřeném příhraničním regionu roste význam kontaktního

hraničního efektu. Ten znamená oslabení periferního efektu, neboť dochází k rozvoji vztahů

v novém hierarchickém systému, vztahů přes hranice“

http://www.globalpolitics.cz/clanek/preshranicni-struktury-eu.html - fnb-6#fnb-6 8

7 Definici euroregionu a různým terminologickým významům slova euroregion se věnují následující kapitoly.

8 JEŘÁBEK, Milan, et al. České pohraničí-Bariéra nebo prostor zprostředkování? . Praha : Academia, 2004. 296

s. ISBN 80-200-1051-3. s. 53.

12

Dále můžeme u otevřených hranic pozorovat difúzní efekt (prostupování různých

působících vlivů skrze hranici) či efekt potencionálně diferenční (přítomnost hranice může

způsobovat růst odlišností hraničního regionu od ostatních regionů).

Hranice otevřená jen částečně pak způsobuje, že vlivy přes hranice působí jen částečně či

modifikovaně (tzv. filtrační efekt) či jen lokálně kolem hraničních přechodů (koncentrační

efekt). Míra, do jaké tyto efekty působí je dána nejen otevřeností hranice ale i její symetrií.

O. J. Martinez9 rozlišuje v hraničním regionu čtyři podoby hraničního efektu:

1. hraniční efekt odcizení;

2. hraniční efekt koexistenční;

3. hraniční efekt kooperační;

4. hraniční efekt integrační.

Hraniční efekt odcizení popisuje uzavřenou hranici, kde nedochází k přeshraniční

kontaktům. Při postupném otevírání hranice a realizaci prvních omezených kontaktů působí

tzv. koexistenční efekt. S vytvořením hospodářské a sociální komplementarity mezi

sousedními regiony se rozvíjí přeshraniční spolupráce (efekt kooperační). To může vést až

k dalšímu meznímu případu a to odstranění hranic (integrační efekt).

Obr. 1-5 Hraniční efekty podle Martinézova modelu fungování příhraničních vztahů

I.

II.

země A

země B

země A

země B

III.

IV.

země A

země B

země A

země B

Zdroj: MARTINEZ, O. J. Transnational frontiers: Cross-border linkages in Mexican border societies.

In Journal of Borderland Studies. [s.l.] : [s.n.], 1990. s. 79-94.

9 MARTINEZ, O. J. Transnational frontiers: Cross-border linkages in Mexican border societies. In Journal of

Borderland Studies. [s.l.] : [s.n.], 1990. s. 79-94.

13

1.5 Aplikace teoretických modelů na české hraniční regiony

Současná hranice České republiky je především politicko-geografického charakteru.

Vymezuje státní území a odděluje Českou republiku od sousedních států: Německa,

Rakouska, Slovenska a Polska. S tím jsou spojeny rozdělující efekty hranice v oblastech

spadajících do kompetencí národních států uvedených v podkapitole 1.1 Teoretické vymezení

hranice.

Tím, že je ČR společně se všemi svými sousedními zeměmi členem Evropské unie,

rozdělující vliv hranice na oblasti, které členské státy převedly na nadnárodní úroveň není tak

radikální (u politik sdílených a doplňujících) či dokonce vůbec neexistuje (u politik

společných).10

Mezi společné politiky patří především:

• Společná obchodní politika vč. společného celního sazebníku (vůči třetím zemím).

Mezi členskými státy EU existuje celní unie a na hranicích ČR se sousedními zeměmi

tedy nejsou vybírána žádná cla a neexistují kvantitativní restrikce. Tento obchod „je

realizován v souladu s principy a pravidly vnitřního trhu EU.“11

• Měnová politika. To ovšem platí jen pro země eurozóny. Tím, že ČR zatím nepřijala

ani orientační datum pro zavedení eura, představují hranice stále dělící měnovou čáru

jednak se zeměmi eurozóny (Rakousko, Německo a Slovensko) a jednak se zeměmi,

které dosud používají své vlastní měny (Polsko).

• Vnitřní trh, v rámci kterého dochází do značné míry k realizaci tzv. 4 svobod: volného

pohybu zboží, služeb, osob a kapitálu. V pohybu zboží a kapitálu již neexistuje mnoho

překážek. Co se týče služeb a pohybu pracovní síly, existují stále některá omezení či

přechodná období.

Snahy o harmonizaci jsou v rámci sdílených politik realizovány v oblastech jako je:

• občanství;

• hospodářská a měnová unie;

• zemědělství a rybolov;

• vízová, přistěhovalecká a azylová politika;

• doprava;

10 Kategorizace politik vychází z rozdělení politik oficiálně používaného Evropskou komisí (resp. Zastoupením

Evropské komise v ČR). Viz: http://ec.europa.eu/ceskarepublika/abc/policies/index_cs.htm.

11 CIHELKOVÁ, Eva, et al. Evropská integrace - Evropská unie. Praha : Oeconomica, 2004. 377 s. ISBN 80-

245-0854-0. s. 77.

14

• hospodářská soutěž;

• daně;

• sociální politika;

• životní prostředí;

• ochrana spotřebitele;

• regionální politika, hospodářská a sociální soudržnost, atd.

Unie hraje, i když jen doplňkovou, roli rovněž v následujících oblastech:

• zaměstnanost a hospodářská politika;

• vzdělávání a školství;

• kultura;

• veřejné zdraví;

• věda a výzkum, apod..

Hranice ČR jsou zároveň hranicemi etnickými a jazykovými. Co se náboženství a kultury

týče, patří ČR se sousedními státy do stejné skupiny křesťanských zemí s podobnými

kulturními evropskými kořeny.

Hranice ČR lze z politickogeografického pohledu považovat za umělé (antropogenní)

nicméně s prvky přírodnosti (většina hraničních území je hornatých). Dle rozsahu jsou

hranicemi liniovými.

Co se týče ekonomické vyspělosti regionů na obou stranách hranice byla v poválečné

historii situace odlišná podle toho, zda se jednalo o hranici v rámci bývalého východního

bloku (hranice s Polskem a bývalou NDR12), kde se dá hovořit o diferenčně symetrické

hranici13. Hranice se „západem“ (NSR, Rakousko) byly značně nesymetrické. Vzhledem ke

své velké míře uzavřenosti však difúzní efekt téměř nepůsobil.

Na naše hranice je velmi zajímavý pohled historický. Relativně často se měnily v čase

hranice samotné, měnil se i jejich charakter. V průběhu času lze sledovat jejich uzavření vč.

extrémního případu „železné opony“ i jejich postupného znovuotevírání v posledních letech.

Úplná historická analýza vývoje hranice přesahuje rámec této práce, nicméně pro euroregiony

v ČR je relevantní zejména vývoj po „pádu železné opony“. Toto období bylo

charakterizováno 2 tendencemi:

12 Politická státní hranice se Slovenskem do rozdělení Československa neexistovala.

13 Diferenčně proto, že i když celková ekonomická úroveň nebyla tak rozdílná, existovaly druhy zboží, které byly jinak dostupné na různých stranách hranice a proto existovala poptávka po jeho dovozu (ať již legálnímu či

nelegálnímu) ze zahraničí.

15

• integrační – proces přípravy na vstup a samotný vstup do EU a následná další

integrace v rámci EU;

• desintegrační – rozpad československé federace na dva samostatné státy – ČR a SR.

Proces integrace s sebou nesl postupné snižování rozdělujícího vlivu hranice a jeho součástí

byl i začátek a rozvoj přeshraniční spolupráce a vznik prvních euroregionů. Důležitou součástí

tohoto procesu bylo i využívání podpůrných prostředků EU k rozvoji přeshraniční spolupráce.

V tomto ohledu jsou pro prostupnost hranic klíčové dvě události a to jednak vstup ČR do EU

v roce 2004 a následně poměrně opožděný vstup ČR do Schengenského prostoru14 resp.

zrušení hraničních kontrol na vnitřních hranicích EU. Nicméně ani vstup do Schengenu

neznamená dokonalou propustnost hranic, protože překračování hranic je dále regulováno

v dopravě skrze dopravní značení15 a v případě pěších např. skrze opatření ochrany přírody.

Desintegrační proces měl zase za následek vytvoření nové státní hranice uvnitř bývalého

státu se všemi z toho vyplývajícími důsledky. Tento rozdělující vliv byl postupně oslabován

právě vlivem integračních procesů, které se odehrávaly již na vnitřní hranici EU (jak ČR tak

SR byly členskými zeměmi EU).

Územní vymezení euroregionů, je většinou ovlivněno všemi dříve uvedenými přístupy ve

vymezení hraničního regionu (objektivním, subjektivním i pragmatickým přístupem). Pro

rozhodnutí založit euroregion a územně jej definovat je charakteristické ovlivnění tohoto

rozhodnutí objektivními i subjektivními vlivy. Často se jedná o území, které má společný

historický vývoj a podobné charakteristiky. Důležitým aspektem je rovněž subjektivní

vnímání euroregionu jako společného místa pro život, i když tento aspekt se spíše stává cílem

euroregionu, než aby byl do značné míry determinující charakteristikou při samotném jeho

vzniku. Převažujícím aspektem je pragmatické vymezení – tj. geografické vymezení

euroregionu – většinou je přímo v zakladatelské smlouvě uvedeno na jakém teritoriu bude

euroregion fungovat. Důležitou roli (jeden z pragmatických aspektů) hrají i pravidla

stanovená EU pro čerpání prostředků na podporu přeshraniční spolupráce.

Na základě v podkapitole 1.2 uvedených modelových příkladů charakteru hraničních

regionů lze charakterizovat situaci v hraničních regionech České republiky (potažmo

14 Část Schengenského acquis, které nebylo vázané na Schengenský informační systém, jsme aplikovali již od

svého vstupu – tj. ještě před samotným viditelným odstraněním hraničních kontrol.

15 V oblasti dopravního překračování hranic došlo vstupem do Schengenu ke změně režimu z regulace formou

mezinárodních smluv na regulaci pomocí dopravního značení. Paradoxně se jedná o složitější jednání, kdy je potřeba dohody několika různých dopravně správních subjektů. Problémem je rovněž evidence režimů

hraničních přechodů resp. dopravních spojení překračujících státní hranice.

16

v euroregionech). Česká hranice se sousedními státy do značné míry působí kontaktně,

nicméně aktéři přeshraniční spolupráce na lokální či regionální úrovni jsou stále pod vlivem

centralistického řízení státu (čelí dostředivým tendencím). I když lze hodnotit přeshraniční

kontakty v některých regionech jako velmi intenzívní, stále u regionů (i u obyvatelstva)

převládá národní příslušnost a to i navzdory tomu, že přeshraniční spolupráce představuje

významný prvek v životě a rozvoji regionu. O přeshraniční identitě a nadnárodní společnosti

zatím hovořit nemůžeme. Viz následující obrázek.

Obr. 1-6 Vztahy v hraničních regionech ČR

Zdroj: vlastní návrh (modifikace Strassoldo – Graffenbergova modelu).

Na české hraniční regiony tedy můžeme pohlížet především díky rozvíjející se přeshraniční

spolupráci spíše jako na kontaktní místo než jako na nástroj separace.

Co se týče základní filosofie přeshraniční spolupráce, lze ji velmi dobře aplikovat na

hranice České republiky. Hranice měla v minulosti vhledem ke své uzavřenosti značně

rozdělující charakter. Nejvýraznější to bylo na hranicích se SRN s Rakouskem, ale i hranice

s Polskem a NDR nebylo možno charakterizovat jako otevřené. Díky centralistickému

uspořádání státu se v příhraničních regionech začala projevovat jejich perifernost se všemi

negativními důsledky. Po válce navíc došlo ve větší části pohraničí k odsunu původního

obyvatelstva a následnému dosídlení pohraničí. I když zpočátku existovala systematická

pomoc pohraničí, postupně od ní bylo upuštěno a pohraničí se až na výjimky nevyvíjelo tak

dynamicky jako centrální oblasti. K hranicím byla často přesouvána tzv. „špinavá“ výroba

znečišťující životní prostředí. Na hranicích „železné opony“ zase došlo z vojensko-

strategických důvodů k úplnému vylidnění a likvidaci veškeré lidské aktivity (např. likvidace

celých vesnic na Šumavě16).

16 Do těchto vyprázdněných oblastí došlo k umístění pouze posádek pohraniční stráže.

17

Po pádu železné opony dochází v českém pohraničí k dramatickému rozvoji přeshraničních

kontaktů a následně i systematické přeshraniční spolupráce. Již v roce 1991 byl založen první

euroregion – Euroregion Nisa. Při dnešní návštěvě pohraničí je jeho přeměna velmi patrná, i

když ještě stále v porovnání s centrálními oblastmi nedosahuje shodné úrovně rozvoje.

O přeshraničních regionech s vlastní identitou zatím na hranicích ČR hovořit nemůžeme.

Jako přeshraniční regiony můžeme vnímat způsobilá území pro podporu z jednotlivých

programů podporující přeshraniční spolupráci. Ta jsou ale spíše deklaratorně vymezená pro

celé hranice pro potřeby programování pomoci ze strany EU. Druhou kategorií přeshraničních

regionů jsou právě euroregiony. K charakteru přeshraničního regionu mají blíže, neboť jsou

enšího geografického rozsahu a vznikly většinou zdola. Nicméně ani u euroregionů

nemůžeme zatím hovořit o opravdovém přeshraniční regionu. Takovýto stav je spíše cílem

fungování euroregionu než charakteristikou současné situace.

V hraničních regionech ČR se můžeme setkat často s velmi výrazným působením různých

hraničních efektů, které se se změnami charakteru hranic měnily. V souvislou s fungováním

euroregionů lze vypozorovat jeden efekt, který by se dal nazvat efektem aktivit a koordinace.

Tím, že obce ležící v blízkosti státních hranic čelí společným problémům, jsou často

motivovány na řešení těchto problémů spolupracovat jednak mezi sebou navzájem (na české

straně hranice) a jednak i s obcemi na druhé straně hranice.

1.6 Filosofie přeshraniční spolupráce

Jak již bylo uvedeno v podkapitole 1.2, na hraniční regiony a hranice můžeme pohlížet

dvěma úhly pohledu. Ty závisejí zejména na propustnosti hranice a ochotě ke spolupráci.

Jedním úhlem pohledu na hranici je vnímání hranice jako rozdělujícího faktoru (resp. nástroje

separace). Druhým opačným úhlem pohledu je vnímání hranice jako kontaktního místa.

Tyto dvě mezní situace jsou důležité pro formulaci základní filosofie přeshraniční

spolupráce. Jejím cílem je totiž přeměna regionu s rozdělujícím vlivem státní hranice na

region kontaktní, kde hranice naopak spojuje a má integrační charakter.

První z výše uvedených situací vnímá státní hranice jako rozdělující národní státy.

Přestavují hranice vlivu a jurisdikce jednotlivých států. I když se v realitě jedná jen úzkou

18

linii17 procházející po povrchu země, představují dělící čáru mezi různými daňovými systémy,

sociálními systémy, systémy zdravotní péče, vzdělávacími systémy, úředními jazyky, často

měnami, pravidly silničního provozu, v některých případech i měrnými jednotkami či

časovými pásmy.

Hranice tedy rozděluje. Stanovuje rozhraní. Geograficky vymezuje (rozděluje) území, kde

na obou stranách hranice platí odlišná pravidla.18 V minulosti často rozdělovala i viditelně.

Klasický je příklad železné opony, kdy na místě hranic vyrostly oddělující ploty a zátarasy

z ostnatých drátů.

1.6.1 Znevýhodnění hraničních regionů

Periferní postavení hraničních oblastí způsobené rozdělujícím vlivem hranice s sebou nese

mnohá znevýhodnění. V porovnání s centrálními oblastmi státu disponují zpravidla méně

vyvinutou infrastrukturou. V dnešní době tato skutečnost představuje hlavní překážku pro

hospodářský rozvoj. V hraničních regionech zpravidla existuje menší nabídka pracovních míst

a tím i vyšší nezaměstnanost. Po dlouhá léta docházelo k odlivu schopných a talentovaných

mladých lidí z těchto regionů do center, kde mohli najít adekvátní uplatnění. Také nabídky

v oblasti vzdělávání jsou v těchto oblastech v porovnání s centry omezené. Stručně shrnuto,

kvalita života v příhraničních oblastech nedosahuje takové úrovně jako v oblastech

centrálních. V minulosti byly k hranicím (na obou stranách) přesouvány ekologicky náročné

výroby (elektrárny, chemický průmysl,…). Jejich důsledkem často trpí příhraniční oblasti

značnou ekologickou zátěží. Všechny tyto skutečnosti představují faktory, které omezují

rozvoj příhraničních regionů a vytvářejí z nich specifickou oblast se specifickými problémy.

1.6.2 Přeshraniční spolupráce jako způsob překonání znevýhodnění

Tak jak byl vznik problémů zapříčiněn polohou u státních hranic – přesněji řečeno jejich

uzavřeností, musí podstata řešení problémů spočívat ve spolupráci přes hranice (jejich

překonáním). Existují problémy, které svou podstatou a původem vyžadují spolupráci

subjektů na obou stranách hranice.

Přeshraniční spolupráci lze tedy definovat jako spolupráci lidí, institucí, samosprávných

obcí nebo regionů či dalších subjektů podnárodní úrovně z rozdílných stran hranice.

V němčině se používá výraz „grenzüberschreitende Zusammenarbeit“, což v doslovném

17 O hranicích se nejčastěji hovoří jako o liniích, nicméně přesnější by bylo hovořit o hraničních plochách. Lze si

ji představit jako plochu vycházející z nitra země, protínající zemských povrch a oddělující i vzdušný prostor

států. Hraniční linie je pouze průsečíkem této plochy a zemského povrchu.

18 Pokračující integrací Evropy se ve stále větší oblasti působnosti států pravidla harmonizují či dokonce

sjednocují. Přesto rozdílná pravidla existují v mnoha oblastech, do kterých unie nezasahuje.

19

překladu znamená hranice překračující spolupráce (někdy rovněž grenzübergreifende –

hranice přesahující). Jedná se tedy o spolupráci, která svým obsahem přesahuje hranice a má

dopad na obě strany hranice.

Základní myšlenkou evropské integrace je odbourávání a překonávání státních hranic.

Problematiku přesně vystihuje citát bývalého předsedy Evropské komise Romana Prodi, který

o přeshraniční spolupráci prohlásil: „ Přestože z geografického hlediska stojí na periferii, tvoří

hraniční regiony v našem epochálním projektu centrální prvek. Byly důvodem mnoha

krvavých válek v minulosti, a musí se proto stát hnací silou našeho vývoje v budoucnosti.

Přeshraniční spolupráce se ukázala jako ideální nástroj pro posílení ekonomického růstu

těchto regionů a současně vytvoření vpravdě evropského ducha, který dokáže z kdysi

kritických čar zlomu vybudovat pevná pouta integrace. ”19

Základní teze přeshraniční spolupráce jsou shrnuty v Evropské chartě hraničních a

přeshraničních regionů:

„Hranice jsou „jizvami historie“, které s sebou nesou četné nevýhody zejména pro hraniční

regiony. Přeshraniční spolupráce v Evropě je nezbytná, protože tyto nevýhody pomáhá

kompenzovat a zlepšuje životní podmínky místních obyvatel. Pro jakoukoliv přeshraniční

spolupráci tvoří nezbytné předpoklady ochota navzájem se poznávat, porozumění a vzájemná

důvěra.

Po druhé světové válce začaly národy Evropy, jejich regiony a obce klást odpor těmto

problémům, které byly možná opodstatněné historicky, ale z hlediska ekonomického či

kulturního neměly reálný základ. Dnešní hranice zdaleka přerostly svou původní roli bariéry.

Přetrvávají ekonomické, společenské a právní rozdíly, zvláště podél vnějších hranic současné

EU se střední a východní Evropou, podél hranic v rámci východní Evropy samotné a v oblasti

Středomoří. V důsledku přistoupení přidružených států k EU a funkčnější spolupráce na

nových vnitřních i vnějších hranicích EU budou tyto hraniční regiony sloužit také jako mosty

mezi národy a postupně tak překonávat jejich izolaci a opomíjení. Tento vývoj se stane

prubířským kamenem evropského sjednocování a integrace.“20

19 Romano Prodi In: GABBE, Jens, MALCHUS, Viktor von. 30 Years of Working Together : AEBR Anniversary

Brochure. Gronau : AEBR, 2001. 25 s.

20 Evropská charta hraničních a přeshraničních regionů, podepsaná 20. listopadu 1981 v Euroregiu

(Německo/Nizozemsko) a doplněná 1. prosince 1995 ve městě Szczecin, Euroregion Pomerania

(Polsko/Německo).

20

V ideálním případě se tak skrze přeshraniční spolupráci stává z regionu a hranice, která

rozděluje, kontaktní místo a společný životní prostor – přeshraniční region.

Jelikož přeshraniční spolupráce ve vyspělejší fázi zpravidla vyžaduje jisté institucionální

zabezpečení, více se fenoménu přeshraniční spolupráce, především jejímu rozvoji

v poválečném období, věnuje kapitola č. 2 - Struktury podporující přeshraniční spolupráci

(institucionální zabezpečení přeshraniční spolupráce).

1.7 Přeshraniční spolupráce jako specifický druh spolupráce přes hranice

Pro jasné vymezení pojmu přeshraniční spolupráce je potřeba definovat i další formy

spolupráce většího geografického rozsahu. Při spolupráci přes národní hranice rozlišujeme

následující druhy spolupráce:

• přeshraniční spolupráce;

• meziregionální spolupráce (někdy nazývaná rovněž interregionální);

• transnárodní spolupráce.

Tab. 1-1 Kategorie struktur hranici přesahující spolupráce

Přeshraniční spolupráce

Transnacionální spolupráce

Interregionální spolupráce

Komplexní spolupráce

Spolupráce mezi státy (případně

Spolupráce mezi regionálními a

regionálních a místních

za účasti regionů) k jednomu

místními institucemi převážně

orgánů podél hranice –

odbornému tématu (např. územní

v jednotlivých sektorech

zahrnuje všechny oblasti života plánování). Zahrnuje velká

s vybranými aktéry (nepokrývá

se zapojením všech aktérů

související území.

všechny oblasti života)

Do značné míry organizovaná

Organizace je zpravidla ve vývoji

Organizace dosud není

jelikož existuje již delší tradice

v popředí, neexistuje dlouhá

tradice

Propojení v rámci Evropského

Propojení není zcela

Propojení především v rámci

sdružení hraničních regionů

organizováno – existují snahy

Shromáždění evropských

(AEBR)

v rámci mezinárodních institucí

regionů (AER), ale např. také

(např. Rada Evropy, Severská

v rámci CRPM.

rada, CRPM – Konference

evropských pobřežních regionů)

Zdroj: AEBR. Praktický průvodce pro přeshraniční spolupráci. 3. aktualiz. vyd. Brusel : Evropská

komise, 2000. 383 s. Dostupný z www: http://www.aebr.net/publikationen/pdfs/lace_guide.cz.pdf

21

Struktury fungující v rámci výše uvedených druhů spolupráce se liší rozsahem spolupráce

(množstvím řešených problémových oblastí), stupněm organizačního zajištění a také mírou

vzájemného propojení.

1.8 Aktéři přeshraniční spolupráce

Přeshraniční spolupráce se týká především místních a regionálních orgánů – tedy tzv.

subnárodních subjektů. Ty jsou hlavní hybnou silou rozvoje spolupráce. Místní regionální

orgány (samosprávy) tak vstoupily na pole působnosti dříve vyhrazené centrálním vládám.21

Spolupráce se ale neodvíjí jen mezi těmito orgány, ale jak se její rozsah zvětšoval,

zapojovaly se do spolupráce i další relevantní subjekty. Rozvíjela se např. spolupráce

hospodářských komor v oblasti podpory podnikání, či mateřských, základních, středních i

vysokých škol v oblasti vzdělávání, dále je do spolupráce zapojen ve velké míře i neziskový

sektor (především v oblasti životního prostředí, kultury či sportu.

Na počátku spolupráce v ČR stály především obce a města (někde byly rovněž aktivní

okresní úřady). V té době ještě neexistovaly kraje, ovšem po jejich vzniku přirozeně i tato

nová úroveň samosprávy navázala přeshraniční kontakty s regiony na druhé straně hranice.

Do přeshraniční spolupráce se ale kromě místních a regionálních orgánů zapojovaly i další

subjekty – především vzdělávací instituce, hospodářské komory či neziskový sektor.

1.9 Intenzita a formy přeshraniční spolupráce

Podle intenzity lze přeshraniční spolupráci rozdělit do několika stupňů:22

• žádné vztahy;

• výměna informací;

• konzultace;

• negativní koordinace (zaměřené na omezení problémů);

• pozitivní koordinace (sledující společný cíl);

• kooperace;

21 Pro územní plánování či dopravu byly v 60. a 70. letech uzavírány různé dvoustranné či vícestranné

mezivládní dohody bez možnosti účasti místních a regionálních úřadů. Přeshraniční spolupráce místních a

regionální úřadů obsahovala i tyto oblasti.

22 Viz LEZZI, M.: Raumordnungspolitik in europäischen Grenzregionen zwischen Konkurrenz und

Zusammenarbeit. Untersuchungen an der EG-Aussengrenze Deutschland-Schweiz,. Wirtschaftsgeographie und

Raumplanung, Vol. 20, Universität Zürich, Zürich 1994, 252 s.

22

• integrace.

Intenzita spolupráce má obvykle vliv na vývoj její formy, i když i v rámci každé formy

může být intenzita spolupráce různá.

Z hlediska formy spolupráce lze rovněž vypozorovat několik vývojových stupňů:

• Neformální spolupráce. Značný objem spolupráce v minulosti i v současnosti probíhá

neformálně. Spolupráce funguje na základě nepsané dohody, není nijak

formalizována.

• Podepsané dohody o spolupráci. Jedná se o začátek formalizace spolupráce. V této

kategorii je potřeba rozlišovat mezi dvěma druhy smluv:

o Krátkodobé ad hoc smlouvy především uzavírané pro účely projektu (některé

programy vyžadovaly resp. vyžadují tento písemný závazek k projektové

spolupráci).

o Dlouhodobé smlouvy zakládající např. konzultační nebo koordinační

mechanismy mezi různými subjekty - většinou místními či regionálními

orgány.

• Společné subjekty (struktury) bez právní subjektivity. Jedná se o vyšší formu

spolupráce, která již není krátkodobá a začíná být systematicky podporována a

rozvíjena.

• Společné subjekty s právní subjektivitou. Některé subjekty mohou mít svoji právní

subjektivitu a to buď podle soukromého nebo veřejného práva.

1.10 Obsah spolupráce

Rozsah spolupráce je určován porovnáním pravomocí příslušných orgánů na obou stranách

hranice. Tyto orgány mohou rozvíjet spolupráci pouze v rámci svých společných pravomocí a

kompetencí. Rozsah závisí na několika faktorech: např. politické vůli, tradici spolupráce či

disponibilních finančních prostředcích. „Konkrétní spolupráce pak může mít podobu

nezávazných nekonkrétních politických deklarací ale i bílých knih či víceletých

dlouhodobých rozvojových plánů s identifikací důležitých projektů k realizaci“23.

23 Mission Opérationnelle Transfrontalière. Practical guide to tranfrontier co-operation. [s.l.] : Council of Europe, 2006. 67 s. Dostupný z www: http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/

documentation/library/transfrontier_cooperation/practical_guide_en.pdf.

23

Obsah spolupráce může být rovněž velmi rozmanitý. Spolupráce může být úzce zaměřena

na některé konkrétní oblasti. Cílem nejvyspělejších struktur je rozvoj spolupráce ve všech

oblastech lidského života.

1.11 Motivy zapojení se do přeshraniční spolupráce

Faktory mající vliv na rozvoj přeshraniční spolupráce již byly uvedeny výše. Lze na ně

pohlížet jako na impulsy či faktory spojené s vytvářením možností pro rozvoj přeshraniční

spolupráce.

Je zajímavé sledovat rovněž motivy, které vedou jednotlivé subjekty k zapojení se do

přeshraniční spolupráce. Je možné vysledovat dva hlavní motivy mající velký vliv na kvalitu

spolupráce:

• První motivem je spolupráce samotná. Hlavním motivem je rozvíjet spolupráci,

protože existují problémy, které lze řešit pouze společně s partnery nebo lze celkového

rozvoje snadněji dosáhnout společně než samostatně. Důležité jsou dobré sousedské

vztahy, budování důvěry, koordinace či společné plánování. Spolupráce vychází

z reálné potřeby spolupracovat.

• Naproti tomu existuje v poslední době velmi silný finanční motiv, kdy primárním

cílem je přísun dotací a spolupráce je vnímána pouze jako prostředek pro jejich

získání.

1.12 Vývoj přeshraniční spolupráce v Evropě

Počátek přeshraniční spolupráce, tak jak o ní v dnešním slova smyslu hovoříme, se datuje

do doby po druhé světové válce, kdy se začala rozvíjet především na hranicích Německa

s Nizozemskem. Do tohoto období se datují dvě mezní události. V roce 1958 byl založen

kolem města Gronau první euroregion jako vyspělá institucionální forma přeshraniční

spolupráce – EUREGIO (od něj je i odvozen obecnější název podobných struktur –

euroregiony). První doporučení Rady Evropy, které se týkalo přeshraniční spolupráce a

později přispělo k vzniku Madridské rámcové úmluvy, bylo vydáno v roce 1966.24

Největší rozvoj přeshraniční spolupráce zaznamenala od začátku devadesátých let minulého

století. Hlavními faktory byly následující skutečnosti:

24 Recommendation 470 (1966) on the draft Convention on European co-operation between local authorities.

24

• politické změny v zemích střední a východní Evropy (SVE) otevřely cestu

k postupnému odstraňování rozdělujícího vlivu hranic a rovněž vedly k novému

druhu komunální a regionální politiky;

• prohlubující se integrace uvnitř Evropské unie, kde přeshraniční spolupráce hrála

významnou roli v regionální politice EU snižující rozdíly mezi evropskými regiony;

• postupné rozšiřování EU, v rámci kterého přeshraniční spolupráce hrála velmi

důležitou úlohu v procesu přípravy nových členských zemí na vstup do EU a následně

i jejich integrace;

• přeshraniční spolupráce rovněž byla významným nástrojem v rozvoji vztahů se

sousedními zeměmi bez statutu kandidátských zemí.

Na samotném počátku se spolupráce odehrávala na místní úrovni mezi sousedícími

veřejnými orgány, jež spadaly pod různé národní právní systémy. Spolupráce se rozvíjí

v oblastech společného zájmu jako je životní prostředí, sociálně- hospodářské otázky,

mobilita, atd. To dokazuje existenci vzájemných závislostí (interdependencí) těchto orgánů –

geografických, hospodářských, urbánních i environmentálních. Spolupráce tedy vycházela

z konkrétních potřeb partnerů.

Spolupráce může být velmi různorodá. První iniciativy byly zaměřeny na vytvoření

společných oblastí pro poskytování služeb a zaměstnanost (service and employment areas),

ale postupně se přeshraniční spolupráce rozšířila na všechny oblasti lidského života s cílem

zvýšit kvalitu života v příhraničí. Spolupráce se postupně rozvinula na tradičních hranicích i

hranicích nových, zahrnuje v sobě jak velké infrastrukturní projekty tak i malé kulturní

projekty, odehrává se v řídce osídlených oblastech i ve velkých městech.

1.13 Vývoj přeshraniční spolupráce v České republice

V České republice se začala přeshraniční spolupráce rozvíjet počátkem devadesátých let

právě díky většině výše zmíněných faktorů. Základním předpokladem vůbec pro začátek

spolupráce byly politické změny po roce 1989.

Především ze strany obcí z příhraničí existovala zpočátku poptávka po „jakýchkoliv

kontaktech přes hranici“ vycházející z komunikačního deficitu způsobeného poměrně velkou

uzavřeností hranice. Dalo by se říci, že z počátku hrála roli i určitá míra zvědavosti ve vztahu

k „staronovým“ sousedům na druhé straně hranice. Kolem těchto prvních osobních kontaktů

25

pak byla dále rozvíjena myšlenka systematického rozvoje přeshraniční spolupráce vč. její

institucionalizace. První euroregion na území ČR vznikl v roce 1991 (Euroregion Nisa).

V pořadí dalším motivem přeshraničních kontaktů bylo řešení společných problémů, které

bylo dříve kvůli uzavřenosti hranic nemožné. Jednalo se především o oblast životního

prostředí.

Později se spolupráce zaměřila na zvýšení prostupnosti hranice (rozvoj „mostů“ přes

hranice). Úsilí bylo směřováno na otevírání nových hraničních přechodů jak pro automobily

tak turistických přechodů se zjednodušeným režimem a budování odpovídající dopravní

infrastruktury.

Snad nejvýznamnějším stimulem pro rozvoj spolupráce v místech, kde ještě neexistovala,

byla finanční podpora této spolupráce ze strany EU – z předvstupního programu PHARE

CBC (na vnějších hranicích EU). Tato podpora byla postupně rozšířena i na další hranice.

Podrobně se tomuto problému věnuje samostatná kapitola věnovaná podpoře přeshraniční

spolupráce v ČR a roli euroregionů.

1.14 Podpora přeshraniční spolupráce

V posledních desetiletích se možnosti místních a regionálních úřadů spolupracovat přes

hranice velmi výrazným způsobem rozšířily. Již byly uvedeny hlavní faktory. Dalším

výrazným stimulem pro spolupráci byla její systematická podpora především ze strany dvou

významných evropských organizací: Rady Evropy a Evropské unie.

Jak Rada Evropy tak Evropská unie pociťují důležitost přeshraniční spolupráce a stanovily

si její podporu jako jednu ze svých priorit. Ve Vídeňské deklaraci Rady Evropy z 9. října

1993 se uvádí: „Vytvoření tolerantní a prosperující Evropy nezáleží jen na spolupráci mezi

státy. Rovněž vyžaduje přeshraniční spolupráci mezi místními a regionálními úřady, bez

rozporu s ústavou a územní integritou každého státu.“25 Ve vysvětlujícím memorandu

Evropské komise k návrhu nařízení Evropského seskupení pro přeshraniční spolupráci

(EGCC) se uvádí: „Harmonický rozvoj celého území Společenství a posílení hospodářské,

25 Rada Evropy. Vídeňská deklarace : podepsaná dne 9. října 1993 [online]. c2004 [cit. 2007-12-14]. Dostupný z

WWW:

https://wcd.coe.int/ViewDoc.jsp?id=621771&BackColorInternet=9999CC&BackColorIntranet=FFBB55&Back

ColorLogged=FFAC75>.

26

sociální a územní soudržnosti vyžaduje posílení přeshraniční spolupráce a přijetí opatření,

která jsou potřebná pro zlepšení podmínek jejího provádění.“26

I když mají obě instituce podobné cíle, jejich podpůrné aktivity se liší. Rada Evropy se více

zaměřuje na podporu spolupráce skrze vytváření právních podmínek. Evropská unie poskytuje

finanční podporu.

Rada Evropy se ve svých aktivitách na podporu přeshraniční spolupráce zaměřuje na 3

oblasti:

• vytváří mezinárodní legislativu podporující přeshraniční spolupráci. Jedná se

především o Madridskou rámcovou úmluvu a její dva protokoly;

• podporuje koncept přeshraniční spolupráce organizováním různých konferencí a

seminářů;

• poskytuje poradenství a pomoc ve formě školení subjektům na národní i regionální

úrovni.

Dále vypracovává Rada Evropy zprávy, studie či výzkumné práce v oblasti přeshraniční

spolupráce.

Pro Evropskou unii představuje přeshraniční spolupráce významný nástroj jak pro podporu

vnitřní soudržnosti, tak pro podporu dobrých sousedských vztahů se zeměmi na vnější hranici

unie. EU poskytuje na tuto spolupráci velmi významné finanční prostředky, které nesloužily

jen k rozvoji stávající spolupráce, ale byly i významným stimulem nových kooperačních

vztahů. EU rovněž vnesla do rozvoje příhraničních oblastí prvek programování. Dlouhou

dobu byla přisuzována EU tato finanční role, naopak legislativní úprava přeshraniční

spolupráce byla doménou Rady Evropy. V posledních letech došlo ale k významnému posunu

a to především schválením nařízení o Evropském seskupení pro územní spolupráci (ESÚS),

které umožňuje zakládat ve členských státech EU sdružení s přeshraniční právní

subjektivitou.

Další důležitou organizací podporující přeshraniční spolupráci a hájící zájmy hraničních

regionů je Asociace evropských hraničních regionů – AEBR.

26 Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS) -

KOM(2004) 496 v konečném znění 2004/0168 (COD): [s.l.] : Úřední věstník Evropské unie, 2004. 8 s. Dostupný

z WWW: <http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2004:0496:FIN:CS:PDF>.

27

1.15 Definice euroregionu

Na tomto místě bude definován pojem euroregion. Jeho charakteristiky a tím i formulování

jeho obsáhlejší definice bude součástí další kapitoly věnující se přímo institucionálnímu

zabezpečení přeshraniční spolupráce. Podrobná charakteristika a (na základě této

charakteristiky formulovaná) detailnější definice euroregionů v České republice je předmětem

stěžejní kapitoly této práce (kap. 3 Komparativní analýza euroregionů).

1.15.1 Problém pojetí euroregionu

Nejdříve je zapotřebí upřesnit používání samotného pojmu euroregion v českém jazyce.

Národní vs. přeshraniční

Z pohledu šíře vnímání euroregionu můžeme za euroregion označovat:

• Jednu z národních částí přeshraničního euroregionu.

• Celý přeshraniční euroregion – tj. všechny (v případě České republiky dvě či tři) části

euroregionu jako jeden celek.

Geografický vs. institucionální

Euroregion rovněž můžeme vnímat z pohledu obsahového v dalších dvou následujících

rovinách:

• Geograficky – jako území, kde se odehrává spolupráce.

• Institucionálně – jako organizaci, která byla zřízena za účelem rozvoje této

přeshraniční spolupráce.

Úhel pohledu národní vs. přeshraniční lze aplikovat na obě obsahové varianty euroregionu -

geografickou i institucionální. Vznikne tak matice pojmu euroregion, kde každá ze čtyř

variant má odlišný význam:

Tab. 1-2 Významová matice pojmu euroregion

Úhel pohledu (vnímání

Geografický

Institucionální

euroregionu)

Národní

území, kde působí národní

samotný právní subjekt

část euroregionu (z něhož

sdružující členy národní části

pocházejí členové národní

euroregionu – většinou sdružení

části euroregionu)

mající právní subjektivitu

Přeshraniční

přeshraniční území ve

přeshraniční

kterém se odehrává

organizace/instituce sdružující

přeshraniční spolupráce

národní sdružení – se

28

(skládající se ze všech

společnými orgány (často bez

národních částí)

právní subjektivity)

Z geografického hlediska tak můžeme mít na mysli území jedné národní části euroregionu

či celé přeshraniční území. Převažuje většinou přeshraniční aspekt.

Z hlediska institucionálního hovoříme buď o národní části jako o instituci či organizaci

nebo máme na mysli instituci přeshraniční se svými společnými orgány. Jak je z následující

analýzy patrné, nemá tato přeshraniční instituce většinou svoji vlastní právní subjektivitu.

Z hlediska institucionálního tedy převažuje spíše národní aspekt.

1.15.2 Definice euroregionu

V této publikaci zkoumáme institucionální aspekty přeshraniční spolupráce a tudíž pod

pojmem euroregion rozumíme stálou přeshraniční instituci (či strukturu) s vlastní identitou,

personálem, prostředky a rozhodovacím systémem, jejímž hlavním cílem je rozvoj

přeshraniční spolupráce na daném teritoriu.

Na tomto místě je rovněž zapotřebí uvést jazykovou poznámku týkající se používání

krácených názvů euroregionů. I když každý přeshraniční euroregion má svůj oficiální název,

v jednotlivých jazycích (tj. i v češtině) se často používá zkrácený český název. Např. pro

Euroregion Neisse-Nisa-Nysa se v češtině používá zkrácený název Euroregion Nisa,

v němčině Euroregion Neisse a v polštině Euroregion Nysa. Toto používání zkráceného názvu

může být poněkud matoucí, jelikož někdy slouží rovněž k označení jen jedné části. Nicméně

je poměrně velmi rozšířené a přirozené. Je tudíž používáno i v této publikaci.

1.16 Pojmy k zapamatování

1. hranice,

2. hraniční region,

3. přeshraniční region,

4. hraniční efekt,

5. přeshraniční spolupráce,

6. rozdělující faktor,

7. kontaktní místo,

29

8. přeshraniční spolupráce,

9. transnacionální spolupráce,

10. interregionální spolupráce,

11. euroregion.

1.17 Otázky a úkoly

1. Jaká je v geografii nejčastější definice pojmu „hranice“?

2. Jak jsou hranice členěny z politickogeografického pohledu?

3. Jak jsou hranice členěny dle rozsahu?

4. Vysvětlete rozdíl mezi hraničním, příhraničním a pohraničním regionem.

5. Jaké faktory vymezují hraniční regiony?

6. Jak jsou hranice a hraniční regiony členěny na základě prostupnosti?

7. Jaké druhy hraničního efektu existují?

8. Jaké jsou v ČR nejvýznamnější společné politiky?

9. Popište integrační a desintegrační tendence v ČR.

10. Jakým způsobem je překonáváno znevýhodnění hraničních regionů?

11. Definujte druhy spolupráce přes národní hranice.

12. Kdo jsou aktéři přeshraniční spolupráce?

13. Rozčleňte přeshraniční spolupráci dle intenzity.

14. Rozčleňte přeshraniční spolupráci dle formy.

15. Jaké jsou motivy přeshraniční spolupráce?

16. Popište faktory, díky kterým došlo k rozvoji přeshraniční spolupráce od začátku

devadesátých let minulého století.

17. Který euroregion vznikl na území ČR jako první?

30

31

2 Podpora přeshraniční spolupráce v ČR a role

euroregionů

Přeshraniční spolupráce i její struktury (euroregiony) zaznamenaly v České republice

největší rozvoj v devadesátých letech minulého století a to především v souvislosti

s představením podpůrných programů EU.27 Proto bude tato část práce věnována

podrobnějšímu popisu programu PHARE CBC, iniciativy Společenství INTERREG IIIA a

operačním programům přeshraniční spolupráce pod cílem Evropská územní spolupráce

(EÚS). Strukturovaný popis každého programu se zaměří na jeho cíle, druhy podpory,

geografické pokrytí, finanční význam a implementační strukturu vč. role euroregionů v ní.

Jelikož euroregiony byly aktivní především v oblasti Fondu malých projektů, bude mu

věnována větší pozornost. V závěru bude analyzována role euroregionů (rovněž z jejich

vlastního pohledu) a navrženy postupy pro zlepšení fungování programů přeshraniční

spolupráce a zapojení euroregionů.

2.1 PHARE CBC

Počátky systematické podpory přeshraniční spolupráce v České republice jsou spojeny

s představením předvstupního programu PHARE CBC. Program PHARE CBC byl zahájen

v roce 1994 a podporoval přeshraniční spolupráci se sousedními státy v příhraničních

regionech České republiky.

2.1.1 Cíle

Mezi hlavní obecné cíle programu patřilo:

• podpora hospodářského rozvoje příhraničních regionů posilováním stávajících struktur,

posilování konkurenceschopnosti českých podniků a celkové oživování hospodářství

na obou stranách hranic;

27 EU systematicky podporuje přeshraniční spolupráci od začátku 90. let minulého století. Podpora přeshraniční

spolupráce tvořila základ iniciativy INTERREG ve všech třech obdobích. I v současném období hraje

nejdůležitější roli v rámci cíle EÚS (Evropská územní spolupráce). Postupně podporu využívaly všechny

hraniční regiony uvnitř EU i regiony na vnější hranici EU. Podpora přeshraniční spolupráce rovněž vždy hrála

významnou roli v rámci podpůrných programů určené pro různé skupiny zemí, s kterými měla EU navázány

těsnější vztahy - ať již se jednalo o předvstupní nástroje či nástroje spolupráce s třetími zeměmi. Z historického

vývoje je patrné, že se EU snažila najít optimální způsob koordinace vnitřních a vnějších instrumentů, které se

kombinovaly právě na vnějších hranicích EU. Postupným vývojem dospěla až k současnému stavu, kdy je

spolupráce na vnějších hranicích EU systematicky sjednocena pod nově vzniklé nástroje IPA (Nástroj

předvstupní pomoci - Instrument for Pre-accession Assistance) a ENPI (Evropský nástroj sousedství a partnerství

– European Neighborhood and Partnership Instrument).

32

• překonávání problémů zatěžujících regiony na obou stranách hranic (např.

znečišťování životního prostředí a nedostatečná infrastruktura);

• snižování periferního charakteru těchto oblastí a tím zvyšování životní úrovně

obyvatel;

• prohlubování spolupráce mezi občany hraničních regionů.

Podpora přeshraničních kontaktů mezi občany byla součástí programu PHARE a od

počátku byla vnímána jako hlavní úloha euroregionů. Proto jim byla již od prvních ročníků

programu přiznána role v implementaci tvz. Fondu malých projektů podporujícího „měkké“

projekty typu people-to-poeple (viz detailnější popis níže).

2.1.2 Druhy podpory

Grantová podpora jednotlivých projektů

Na počátku PHARE CBC byla používána jen tato forma podpory. Podporovaly se

především velké investiční projekty především v oblasti dopravy (modernizace silniční a

železniční sítě vedoucí k hraničním přechodům) a životního prostředí (kanalizace, čistírny

odpadních vod, rekultivace skládek apod.). V programu roku 1994 bylo předmětem podpory

malé množství velkých projektů. Později (v letech 1995-1997) se podporovalo spíše větší

množství menších projektů.

Fondová podpora

Od ročníku 1995 fungoval v rámci PHARE CBC tzv. Fond malých projektů (FMP) resp.

Společný fond malých projektů (SFMP)28. Jednalo se o formu decentralizace, kdy

rozhodovací pravomoci byly přeneseny na regionální úroveň – na regionální hodnotící

komise, které byly ustanoveny na úrovni euroregionů. Tímto způsobem bylo podporováno

velké množství malých neinvestičních projektů především v oblasti kultury, sportu,

cestovního ruchu a vzdělávání. Zjednodušená procedura měla zpřístupnit podporu

přeshraniční spolupráce i malým neziskovým organizacím, městům a obcím či jejich

svazkům.

Grantová schémata

Grantová schémata byla používána od programů roku 1997 a sloužila na podporu menších

investičních akcí (od 50 tis. do 300 tis. EUR). Fungovala v podstatě také na fondovém

principu – vyčlenila se finanční částka a na základě výzvy byly předkládány projekty, které

28 Označení „Společný fond malých projektů“ se používá od ročníku 1999, kdy se začala uplatňovat větší

koordinace řízení programu PHARE CBC a INTERREG IIIA z druhé strany hranice. Snahou bylo vytvořit větší

míru společného řízení a rozhodování.

33

byly následně vyhodnoceny a všechny prostředky byly rozděleny podle pořadí úspěšnosti.

V roce 1997 byl např. tento způsob podpory použit na podporu malých investičních projektů

při odstraňování povodňových škod a budování protipovodňových opatření.

2.1.3 Geografické pokrytí

Programy PHARE CBC začaly fungovat na česko-německé hranici (od ročníku 1994). Od

ročníku 1995 rovněž na česko-rakouské hranici. V ročnících 1995 a 1996 dokonce existovaly

trilaterální programy pro česko-polsko-německé pomezí a česko-slovensko-rakouské pomezí.

Později se podpora týkala česko-polské hranice (od ročníku 1999) a omezeně i česko-

slovenské hranice (pouze ročník 1999).

Co se týče teritoriálního vymezení programu PHARE CBC, bylo dáno územími

euroregionů na česko-německé hranici (Nisa, Labe, Krušnohoří, Egrensis a Šumava),

příhraničním pásmem okresů na česko-polské hranici v euroregionech Nisa, Glacensis,

Praděd, Silesia a Těšínské Slezsko, Výbory pro spolupráci na českou-rakouské hranici a

příhraničním pásmem okresů v česko-polském příhraničí. Pro trilaterální projekty bylo

vymezeno zvláštní území Euroregionu Nisa – pro česko-německo-polské příhraničí a také

okresy Hodonín, Břeclav a Brno-město v česko-slovensko-rakouském příhraničí. Podpora

třístranné spolupráce se ovšem týkala jen programů 1995 a 1996. Z důvodů značné

administrativní náročnosti již nebyly zahrnuta do dalších programů. Pro dotčené oblasti to

ovšem znamenalo zhoršení podpory přeshraniční spolupráce.

2.1.4 Finanční prostředky

Celkem bylo z programu PHARE CBC pro ČR alokováno 259,15 mil. EUR. Alokace na

jednotlivá období a hranice shrnuje následující tabulka:

34

Tab. 2-1 Program PHARE CBC v období 1994-2003

Programy PHARE CBC na jednotlivých hranicích (v mil. EUR)

Programy

ČR - SRN

ČR -

Trilaterální Trilaterální ČR - Polsko ČR -

Rakousko

programy

programy

Slovensko

ČR - SRN -

ČR -

Polsko

Rakousko -

Slovensko

1994

25,0

-

-

-

-

-

1995

25,0

6,0

1,5

0,5

-

-

1996

25,0

9,0

1,5

0,75

-

-

1997

25,0

-

-

-

-

-

1998

7,0

11,9

-

-

-

-

1999

29,4

10,6

-

-

3,0

2,0

2000

10,0

4,0

-

-

5,0

2001

10,0

4,0

-

-

5,0

2002

10,0

4,0

-

-

5,0

2003

10,0

4,0

-

-

5,0

Celkem

176,4

53,5

3,0

1,25

23,0

2,0

Zdroj: vlastní doplnění tabulky, Euroregion Silesia: http://www.euroregion-silesia.cz/index2.php?

menu=3&file=data/programy/PHARE_CBC_o_programu&menu_pod=1

Do ročníku 1999 bylo nejvíce prostředků přiděleno na hranici s Německem, kde začal

program PHARE fungovat nejdříve (již od ročníku 1994) a to 136,4 mil EUR. Na rakouskou

hranici bylo od ročníku 1995 do ročníku 1999 alokováno celkem 37,5 mil EUR. Nejpozději

začala být přeshraniční spolupráce prostřednictvím programu PHARE CBC podporována na

polské hranici (od ročníku 1999). V ročníku 1999 na ni bylo alokovány 3 mil EUR.

Pouze v ročníku 1999 fungoval rovněž program na slovenské hranici. Na trilaterální programy

byly v ročnících 1995 a 1996 alokovány 3 mil. EUR pro česko-německo-polský program a

1,25 mil. EUR pro česko-rakousko-slovenský program.

Pro období 2000 – 2003 bylo rozdělení alokací stejné. Pro ČR byla k dispozici částka 19

mil. EUR/rok, která byla mezi jednotlivé hranice rozdělena takto:

• česko-německé příhraničí: 10 mil. EUR/rok,

• česko-rakouské: 4 mil. EUR/rok,

• česko-polské: 5 mil. EUR/rok.

35

Celkově tedy bylo z celkové sumy prostředků PHARE CBC (259,1 mil. EUR) na hranici

s Německem alokováno 176,4 mil EUR (cca 68% celkové alokace na program PHARE CBC),

na hranici s Rakouskem 53,5 mil. EUR (21%), na hranici s Polskem 23 mil. EUR (9%), na

třístranný program ČR-PL-DE 3 mil. EUR (1,2%), na hranici se Slovenskem 2 mil. EUR

(0,8%) a na třístranný program CŘ-SR-AT 1,25 mil. EUR (0,5%). Za celé období fungování

PHARE CBC v České republice bylo na přeshraniční spolupráci alokováno 259,15 mil. EUR.

Obr. 2-1 Program PHARE CBC v období 1994-2003 – alokace na jednotlivé hranice

Podíl jednotlivých programů na celkových alokacích pro

PHARE CBC (1994-2003)

23; 8,9%

1,25; 0,5%

2; 0,8%

3; 1,2%

53,5; 20,6%

176,4; 68,1%

ČR - SRN

ČR - Rakousko

Trilaterální programy ČR - SRN - Polsko

Trilaterální programy ČR - Rakousko - Slovensko

ČR - Polsko

ČR - Slovensko

2.1.5 Implementace

Program PHARE CBC se dá vnitřně rozdělit do dvou období, která se od sebe lišila

především co se implementace týče a s tím spojené snahy lépe zkoordinovat různé nástroje na

odlišných stranách hranice – INTERREG IIIA a PHARE CBC. Popis implementace odpovídá

situaci po roce 1999.

Základem programů PHARE CBC byl Společný programový dokument (JPD- Joint

Programming Document) tvořící základní rámec podpory vždy na víceleté programovací

období (korespondoval s finančním rámcem Evropské komise). Obsahoval priority a opatření,

které byly z programu PHARE CBC na dané hranici podporovány (pro každou hranici

existoval samostatný JPD). Na jednotlivé roky se poté vypracovával finanční návrh. V něm

byla mimo jiné popsána struktura programu a návrh na výběr projektů. Tento návrh byl

postupován českou stranou Evropské komisi, která ho v Řídícím výboru PHARE (v něm byly

zastoupeny všechny členské země EU) schvalovala a Komise poté vypracovávala Finanční

memorandum. Memorandum mělo charakter smlouvy mezi Komisí a vládou ČR. Obsahovalo

36

již schválené velké projekty, projektové fiše, podmínky pro výběrová řízení, způsob

implementace programu, projektovou fiši pro Fond malých projektů (vystupoval v podstatě

jako jeden velký projekt). Prostředky poskytnuté ve Finančním memorandu bylo nutné využít

do tří let od jeho podpisu.

Věcně byl program PHARE CBC v kompetenci Ministerstva pro místní rozvoj (MMR). To

zřídilo v roce 1997 Centrum pro regionální rozvoj České republiky (CRR), které bylo

implementační agenturou pro všechny programy přeshraniční spolupráce PHARE. MMR

dohlíželo na implementaci prostřednictvím schvalujícího úředníka programu (PAO). Ten byl

zodpovědnou osobou, která podepisovala grantové smlouvy a také kontrolovala činnost

implementační agentury (CRR).

V jednotlivých programech CBC hrál zásadní úlohu tzv. Společný kooperační výbor (JCC –

Joint Co-operation Committee). Tento výbor posuzoval soulad programu PAHRE CBC a

programu INTERREG, v konečné fázi schvaloval výběr „velkých“ projektů a sledoval

naplňování programu. Výbor se skládal ze zástupců partnerských zemí (jak regionální tak

centrální úrovně) a Evropské komise.29

Euroregionům byla od počátku v rámci programu PHARE svěřena hlavní role

v implementaci Fondu malých projektů. Z tohoto důvodu bude popisu fungování a zaměření

Fondu malých projektů věnována větší pozornost. Podobný fond fungoval i v rámci iniciativy

INTERREG IIIA a funguje i v současném období v rámci přeshraničních programů cíle EÚS.

2.1.6 Fond malých projektů/ Společný fond malých projektů

Historický vývoj

Fond malých projektů (FMP), od programů PHARE CBC roku 1999 Společného fondu

malých projektů (SFMP)30, byl nejrozšířenější formou fondové podpory v rámci PHARE

CBC. Začal fungovat již od ročníku 1995. Jednalo se o flexibilní a decentralizovaný

implementační mechanismus reagující na vytipované místní potřeby. Zejména pro svoji

zjednodušenou implementaci a blízkost k žadatelům byl velmi oblíbený u místních a

regionálních aktérů31. Prostředky na FMP byly přidělovány prostřednictvím Finančních

memorand, která obsahovala pouze celkové částky přidělené FMP na jejich hlavní cíle bez

29 Zdroj informací: Centrum pro regionální rozvoj České republiky.

30 Pokud budeme hovořit o fondu obecně, budeme hovořit o Fondu malých projektů a používat zkratku FMP.

31 Jeho úspěch přispěl k většímu využívání fondového způsobu podpory v budoucích ročnících programu (Fond

obnovy lesa, Fond pro obnovu venkova, Program na rekonstrukci zatopených oblastí).

37

detailního rozvržení na specifické oblasti podpory a aktivity (projekty). Přehled jednotlivých

programů, jejichž součástí byl FMP uvádí následujíc tabulka:

Tab. 2-2 Částky přidělené z programu PHARE CBC na FMP v jednotlivých ročnících

Program PHARE CBC (EUR)

Rok

Kód programu

Název programu

Z toho

Celkem

FMP/SFMP

Trilaterální Program

1995

ZZ 9524

1 500 000

200 000

CBC PL-ČR-Německo

1996

CZ 9604

CBC ČR – Německo

25 000 000

700 000

1996

CZ 9605

CBC ČR – Rakousko

9 000 000

400 000

Trilaterální Program

1996

ZZ 9621

1 500 000

475 000

CBC PL-ČR-Německo

Trilaterální Program

1996

ZZ 9621

750 000

221 000

CBC SR-ČR-Rakousko

1997

CZ 9701

CBC ČR – Německo

25 000 000

1 870 000

1997

CZ 9801

CBC ČR - Rakousko

9 100 000

873 528

1998

CZ 9804

CBC ČR – Německo

7 000 000

2 000 000

1998

CZ 9805

CBC ČR - Rakousko

2 900 000

1 000 000

1999

CZ 9909

CBC ČR - Polsko

3 000 000

400 000

1999

CZ 9912

CBC ČR - Rakousko

10 600 000

2 120 000

1999

CZ 9913

CBC ČR – Slovensko

2 000 000

400 000

1999

CZ 9914

CBC ČR – Německo

29 400 000

5 880 000

2000

CZ 0012

CBC ČR – Německo

10 000 000

1 900 000

2000

CZ 0013

CBC ČR - Polsko

5 000 000

1 000 000

2000

CZ 0014

CBC ČR - Rakousko

4 000 000

800 000

2001

CZ 0111

CBC ČR - Rakousko

4 000 000

400 000

38

2001

CZ 0112

CBC ČR – Německo

10 000 000

1 000 000

2001

CZ 0113

CBC ČR - Polsko

5 000 000

500 000

2002

CZ 2002/000-583 CBC ČR - Rakousko

4 000 000

400 000

2002

CZ 2002/000-584 CBC ČR – Německo

10 000 000

1 000 000

2002

CZ 2002/000-608 CBC ČR - Polsko

5 000 000

500 000

2003

CZ 2003/005-079 CBC ČR - Rakousko

4 000 000

400 000

2003

CZ 2003/000-095 CBC ČR – Německo

10 000 000

1 000 000

2003

CZ 2003/005-077 CBC ČR - Polsko

5 000 000

500 000

Zdroj: CRR ČR. Fond malých projektů / Společný fond malých projektů [online]. 2004 , 30. 10. 2006

[cit. 2009-05-02]. Dostupný z WWW: <http://www.crr.cz/index.php?did=267>.

Na FMP bylo v rámci programů PHARE CBC alokováno celkem 25,9 mil EUR, což

z celkových 176,8 mil EUR představuje necelých 13%32.

Obr. 2-2 Finanční prostředky PHARE CBC (podíl FMP/SFMP)

Finanční prostředky

25939528; 12,79%

Program PHARE CBC

FMP/SFMP

176 810 472;

87,21%

32 Počítáno pouze z programů, v rámci kterých fungoval FMP. Pokud bychom počítali podíl z celkového

rozpočtu všech programů PHARE CBC byl by podíl menší – cca 11%.

39

Zdroj: CRR ČR. Fond malých projektů / Společný fond malých projektů [online]. 2004 , 30. 10. 2006

[cit. 2009-05-02]. Dostupný z www: http://www.crr.cz/index.php?did=267

Územní zaměření

FMP fungoval v příhraničních regionech podél česko-německé hranice v rámci všech

uvedených programů od ročníku 1995 (zpočátku v trilaterálním programu), podél česko-

rakouské od ročníku 1996, podél česko-polské hranice od programu roku 1999 a podél česko-

slovenské hranice pouze v rámci programu roku 1999.

Výběr a hodnocení projektů

Správa fondu probíhala decentralizovaně – (jednalo se o decentralizovaný implementační

systém - DIS) podle příslušného Manuálu postupů (tzv. Practical Guide). V každém

hraničním regionu byla ustavena Regionální hodnotící komise (od programu roku 1999

Společná regionální hodnotící komise, v níž zahraniční členové měly hlasovací právo při

výběru českých projektů), která připravovala seznam projektů doporučených ke schválení. Do

hodnocení projektů byly případně využíváni regionální hodnotitelé. Seznam úspěšných

projektů podléhal v konečné fázi odsouhlasení Delegace Evropské komise. Organizačně výběr

a hodnocení projektů zajišťovaly Sekretariáty pro výběr projektů v jednotlivých příhraničních

regionech. Těmi byly právě euroregiony či regionální rozvojové agentury. Do programu roku

1999 zajišťovaly i monitoring a finanční kontrolu realizace projektů. Tuto funkci převzaly od

programu roku 2000 příslušné místní pobočky CRR. CRR rovněž poskytovalo školení

sekretariátům pro výběr projektů i hodnotitelům, bylo zodpovědné za audit, ex-ante schválení

výběrových procedur na subdodavatele a ex-ante hodnocení programů. Role euroregionů se

tedy postupem času snižovala ve prospěch CRR.

Z FMP byly podporovány projekty z oblasti setkávání lidí přes hranice tzv. projekty

people-to- people. Jednalo se o měkké projekty neinvestičního charakteru podporující

kontakty občanů (občanských sdružení, spolků, škol, místních samospráv) přes hranice

s cílem zlepšit celkový socio-ekonomický rozvoj celého regionu. Byly podporovány projekty

mimo jiné v těchto oblastech:

• rozvoj komunikace a výměn informací přes hranice,

• spolupráce v oblasti kultury a sportu (např. výměny mládeže, kulturní festivaly),

• místní demokracie (např. spolupráce místních a regionálních samospráv, nevládních

organizací, hospodářských komor, apod.),

40

• vzdělávání – spolupráce škol,

• územní plánování, rozvojové studie (od sjednocení podkladů až po vytváření

společných rozvojových plánů),

• ochrana životního prostředí,

• hospodářský rozvoj,

• cestovní ruch.

V rámci programů roku 1999 a roku 2000 byla podpora měkkých projektů v rámci SFMP

rozšířena i na investiční projekty menšího rozsahu – tzv. malé infrastrukturní projekty. Tyto

projekty byly zaměřeny na zlepšení stavu základní infrastruktury především v malých obcích.

Míra spolufinancování byla 90% dotace EU, z toho 75% bylo zálohové financování.

Fungování FMP bylo velmi úspěšné. „Realizační zkušenost jednoznačně prokázala, že

FMP/SFMP představovaly a nadále i představují velmi efektivní mechanismus pro podporu

akcí malého rozsahu s velkým a významným přeshraničním dopadem. Úspěch a zájem o

FMP/SFMP mezi žadateli v příslušných příhraničních regionech dostatečně mimo jiné také

dokladuje minimálně 2,5x větší finanční poptávka než je dostupná finanční nabídka alokovaná

do jednotlivých příhraničních regionů a to v historii FMP/SFMP v každé vyhlášené výzvě na

předkládání projektových návrhů“ 33.

Analýzou FMP se zabývala podrobněji RNDr. Eva Heřmanová34 (VŠE Praha) a to jak

z pohledu zacílení finančních prostředků na jednotlivé priority FMP, tak z pohledu

geografické distribuce podpory. První aspekt popisuje následující tabulka:

Tab. 2-3 Finanční prostředky podle prioritních oblastí programu SFMP

Období

1995-1998

1999-2001

2002-2003

Priorita

Kulturní výměny

47%

35%

34 %

Ekonomický rozvoj a turistika

8%

5 %

27%

Cestovní ruch

18%

30%

Lidské zdroje

12%

5%

13%

Podpora místní demokracie

5%

8%

4%

33 CRR ČR. Fond malých projektů / Společný fond malých projektů [online]. 2004 , 30. 10. 2006 [cit. 2009-05-

02]. Dostupný z WWW: <http://www.crr.cz/index.php?did=267>.

34 Management regionální politiky a reforma veřejné správy. Praha : Linde, 2006. ISBN 80-7201-608-3.

Socioekonomická integrace euroregionů a příhraničních regionů České republiky prostřednictvím Společného

fondu malých projektů, s. 2-8.

41

Plánovací a rozvojové studie

5%

7%

7%

Životní prostředí

4%

3%

4%

Komunikace

0%

5%

2%

Malé infrastrukturní projekty

0%

11%

1%

Celkový počet projektů

1805

1236

493

Počet projektů/rok

451,25

412,00

246,50

Alokované prostředky v eurech/projekt

4288

11 650

7708

Zdroj: http://www.crr.cz, Management regionální politiky a reforma veřejné správy. Praha : Linde,

2006. ISBN 80-7201-608-3. Socioekonomická integrace euroregionů a příhraničních regionů České

republiky prostřednictvím Společného fondu malých projektů, s. 2-8.

Heřmanová dochází k závěrům, že „dochází ke koncentraci zájmu žadatelů a koncentraci

projektů zejména do oblasti kulturních výměn, cestovního ruchu a oblasti rozvoje lidských

zdrojů. Zároveň dochází ke koncentraci finančních prostředků do menšího počtu

významnějších projektům…“ 35.

Z následující mapy znázorňující intenzitu realizovaných projektů z daného území je patrné,

že nejvíce čerpaly podporu z FMP subjekty z území euroregionů Nisa, Šumava, Egrensis a

Silva Nortica.

Obr. 2-3 Regionální diferenciace čerpání prostředků z programu SFMP

35 Management regionální politiky a reforma veřejné správy. Praha : Linde, 2006. ISBN 80-7201-608-3.

Socioekonomická integrace euroregionů a příhraničních regionů České republiky prostřednictvím Společného

fondu malých projektů, s. 2-8. s. 8.

42

Zdroj: Management regionální politiky a reforma veřejné správy. Praha : Linde, 2006. ISBN 80-7201-

608-3. Socioekonomická integrace euroregionů a příhraničních regionů České republiky

prostřednictvím Společného fondu malých projektů, s. 2-8.

Pozn.: k hodnotám v tabulce: region Nisa zahrnuje jak oblasti hraničící se SRN, tak s Polskem,

v období 1995-1998 včetně trilaterálních projektů SRN-Pol.-CZ; region Jižní Čechy v období 1995-

1998 bez okresu Jindřichův Hradec, v období 1999-2001 včetně okresu Jindřichův Hradec; region

Jižní Morava v období 1995-1998 včetně okresu Jindřichův Hradec, v období 1999-2001 bez okresu

Jindřichův Hradec, v období 1995-1998 včetně trilaterálních projektů Slov.-CZ-Rak.

2.2 INTERREG IIIA

V roce 2004 (po vstupu do EU) se Česká republika připojila k iniciativě Společenství

INTERREG IIIA. Ta byla v ČR realizována prostřednictvím pěti samostatných programů

členěných geograficky podle jednotlivých hranic: česko-saský, česko-bavorský, česko-

rakouský, česko-slovenský a česko-polský program. Tato iniciativa představovala významný

krok směrem k větší propojenosti instrumentů na obou stranách hranice od pouhé koordinace

k formálně společným programům. Na hranicích, kde již program INTERREG IIIA existoval

na druhé straně (jedná se o česko-saskou, česko-bavorskou a česko-rakouskou hranici), se

programy rozšířily o „českou část“ – tj. čeští žadatelé byli začleněni do výčtu vhodných

žadatelů, rovněž podporované území se rozšířilo o české příhraničí kraje (NUTS III) a do

„společného balíku“ byla doplněna alokace vyčleněná pro ČR na období 2004-2006. Dále

byly uzpůsobeny a doplněny implementační a kontrolní mechanizmy. Na ostatních hranicích

(česko-polské a česko-slovenské) byly vytvořeny nové programy. Důraz byl ze strany

Evropské komise kladen na jejich jednoduchost, aby mohly být připraveny a spuštěny co

nejdříve.

Co se týče stupně propojenosti a koordinace mezi jednotlivými stranami hranice, jednalo

se oproti programům PHARE CBC o významný krok kupředu. Formálně se jednalo o

společný program na každé hranici, nicméně faktické jednoty programu nebylo dosaženo. I

když existovaly společné implementační orgány, byly rozlišovány projekty české a projekty

z druhé strany hranice. V případě společných (zrcadlových) projektů, které byly podporovány

a zvýhodňovány oproti projektům jednoduchých, bylo zapotřebí podat projekt jak na české

tak na druhé straně hranice, protože obě strany hranice měly oddělené alokace. Především na

hranicích, kde už INTERREG fungoval ve starých členských zemích, tyto alokace nebyly

43

adekvátní (např. na česko-saské hranici byla alokace pro českou stranu několikrát menší než

pro saskou stranu36), což představovalo omezení pro společné projekty.

2.2.1 Cíle

Cíle všech pěti programů INTERREG IIIA byly v podstatě podobné cílům programu

PHARE CBC. Hlavním cílem bylo dosažení vyváženého socio-ekonomického rozvoje

hraničních regionů prostřednictvím spolupráce s hraničními regiony na druhé straně hranice a

to zaměřením programů zejména na:

• podporu rozvoje měst a venkova,

• nepřímou podporu podnikání a rozvoje malých a středních firem, hospodářskou

spolupráci a rozvoj,

• hospodářského sektoru,

• rozvoj cestovního ruchu a turistiky,

• podporu integrace trhu práce a sociálního zařazení,

• rozvoj lidských zdrojů, technologický rozvoj, vzdělávání, na kulturu, vědu a

zdravotnictví s cílem,

• zvýšit produktivitu a pomáhat při vytváření udržitelných pracovních příležitostí,

• ochranu přírody a životního prostředí, podporu obnovitelných zdrojů energie,

• rozvoj dopravy a regionálních informačních a komunikačních sítí,

• podporu malých místních iniciativ, socioekonomických aktivit s cílem podpořit

projekty, typu „lidi pro lidi“, tj. zvýšit spolupráci mezi komunitami z obou stran

hranice.37

2.2.2 Druhy podpory

V rámci programů INTERREG IIIA existovaly dva druhy podpory. Jednak byly podporovány

jednotlivé projekty – tzv. „velký“ INTERREG a jednak fungovaly fondy malých projektů

(fondová podpora).

36 Celková alokace pro česko-saský program byla 190,4 mil. € (ERDF). Sasko disponovalo na období 2000-2006

180,5 mil. €, Česká republika sice na zkrácené období 2004-2006 pouze 9,9 mil. €.

37 Iniciativa Společenství INTERREG IIIA. Praha : Ministerstvo pro místní rozvoj ČR, 2004. 79 s., str. 13.

44

2.2.3 Geografické pokrytí

Programy fungovaly na všech hranicích ČR. Způsobilá území pro účely programu byla

z české strany vymezena pásmem příhraničních krajů (úroveň NUTS III) na základě

rozhodnutí Komise. V realitě to znamenalo, že programy INTERREG IIIA byly pokryty

všechny kraje kromě Středočeského a hlavního města Prahy.

Pro implementaci fondu malých projektů/fondu mikroprojektů/dispozičního fondu byla

stanovena menší území podle působnosti euroregionů – vymezeny byly pomocí okresů.

Nicméně tyto fondy rovněž pokrývaly celé území příhraničních krajů.

2.2.4 Finanční prostředky

Česká republika ve zkráceném období let 2004 – 2006 disponovala na celou iniciativu

INTERREG III 68, 67 mil. EUR, ročně tedy šlo o cca 22 mil. EUR. Přeshraniční spolupráce

byla podporována ve směru A, na níž ČR alokovala 80 % přislíbené částky, což představovalo

cca 55 mil. EUR. Rozdělení finanční prostředků na pět příhraničních oblastí proběhlo

následovně:

• pro česko-polské příhraničí 16,5 mil. EUR (30%);

• pro česko-rakouské 11,0 mil. EUR (20%);

• pro česko-saské 9,9 mil. EUR (18,00%);

• pro česko-bavorské 8,6 mil EUR (15,64%);

• pro česko-slovenské příhraničí 9,0 mil. EUR (16,36%).

Největší alokace byla na polskou hranici (i když při součtu alokací na dvě německé hranice

je německá hranice hranicí s nejvyšší mírou podpory). Pak následuje rakouská hranice a

poslední hranicí co do alokace prostředků je hranice slovenská.

2.2.5 Implementace

Dokumenty

Základním programovým dokumentem pro každou hranici byl Program Iniciativy

Společenství (tzv.Community Initiative Programme, CIP) neboli Programový dokument. Ten

byl připravován bilaterálně a vyžadoval schválení Evropskou komisí. Obsahoval hlavní rysy

programu, tj. strategii, priority, opatření a obecně vymezené aktivity, dále rámcový způsob

implementace, zapojení jednotlivých orgánů atd.

Ke každému CIP byl vypracován podrobnější Programový dodatek. Tento dokument se

dával Komisi pouze na vědomí a obsahoval detailnější rozpracování a popis jednotlivých

45

opatření a aktivit, popis kritérií a způsob výběru projektů a dále například popis aktivit

v oblasti propagace programu apod.

Komisi na vědomí byl rovněž zasílán dokument zvaný Řídící a kontrolní systém, který

popisoval podrobněji systém implementace programu.

Orgány

Pro každý program existovaly následující orgány. Česká republika (Ministerstvo pro místní

rozvoj) bylo Řídícím orgánem v programu na česko-polské hranici. V ostatních případech

bylo Národním orgánem. Funkce Řídícího i Národního orgánu a jejich vliv na chod a podobu

programu byl obdobný. Řídící orgán byl celkově zodpovědný za daný program vůči Evropské

komisi, se kterou také přímo komunikoval.

Dále existovaly tzv. zprostředkující subjekty, které napomáhaly v implementaci programů.

Sekretariáty Regionálních rad, fungujících při jednotlivých krajích, vykonávaly svou funkci

ve fázi přípravy, hodnocení a výběru projektů. Centrum pro regionální rozvoj plnilo tyto

funkce pak již mělo na starosti problematiku uzavírání smluv, kontrolu a monitoring či

administraci žádostí o platbu.

V rámci jednotlivých programů fungovaly Společné technické sekretariáty (Joint Technical

Secretariat – JTS) - samostatné jednotky, na něž Řídící/národní orgán deleguje výkon

některých svých funkcí. Byl složen ze zástupců obou partnerských zemí a měl sídlo v zemi

Řídícího orgánu. Jeho hlavní náplní byla administrativní podpora Řídícího/Národního orgánu,

Řídícího výboru, Monitorovacího výboru a propagace dotčeného programu.

Řídící výbor byl zodpovědný za společný výběr a schvalování projektů a dozor nad jejich

implementací. Projekty byly vybírány v souladu s výběrovou procedurou a podle kritérií

stanovených v Programovém dokumentu a v Programovém dodatku. Výbor se skládal ze

zástupců příslušných ministerstev, krajů a euroregionů.

Monitorovací výbor byl ustanoven Řídícím a Národním orgánem a byl zodpovědný za

celkové monitorování programu. Skládal se z představitelů regionálních a místních institucí,

celostátních institucí, hospodářských a sociálních partnerů a nevládních organizací a

předsedal mu střídavě zástupce Řídícího/Národního orgánu. Na práci výboru se ve funkci

pozorovatele podílel zástupce Evropské komise.

Za přijetí plateb z EFRR byl odpovědný Platební orgán. Sub-Platební orgán byl partnerem

Platebního orgánu a byl spoluodpovědný za povinnosti, které mu byly určeny. Platební orgán

sídlil v zemi, kde byl umístěn Řídící orgán (Sub-Platební orgán sídlil na druhé straně hranice).

46

V České republice tuto funkci vykonávalo Ministerstvo financí (MF). Platebním orgánem

tedy bylo na česko-polské hranici, na ostatních hranicích bylo MF Sub-Platebním orgánem.

Funkci Platební jednotky všech programů Iniciativy Společenství INTERREG IIIA

vykonávalo Ministerstvo pro místní rozvoj ČR, Odbor finančního řízení a platební jednotky

Strukturálních fondů. Platební jednotka byla zprostředkujícím subjektem Platebního či Sub-

Platebního orgánu.

Euroregiony byly částečně zapojeny do výběru velkých projektů skrze svoji účast v Řídícím

výboru. Jednalo se o konečné schvalování seznamu doporučených „velkých“ projektů. Do

hodnocení projektů, které bylo velmi důležité pro konečné rozhodnutí, zapojeny nebyly.

Zástupci euroregionů se rovněž účastnili jednání Monitorovacího výboru.

Hlavní roli ovšem euroregiony hrály, podobně jako tomu bylo u PHARE CBC,

v implementaci fondu malých projektů.

2.2.6 Fond malých projektů

Fond malých projektů (na česko-saské hranici), Fond mikroprojektů (na česko-polské a

česko-slovenské hranici) a Dispoziční fond (na česko-rakouské a česko-bavorské hranici) byl

de facto pokračováním obdobné fondové podpory jakou byl Společný fond malých projektů

(SFMP) v rámci PHARE CBC. Fondy se od sebe navzájem lišily především z hlediska

způsobu administrace a vymezení vhodných aktivit.

Hlavním cílem Fondu malých projektů bylo podporovat každodenní přeshraniční spolupráci

v euroregionech. Jednalo se o flexibilní nástroj s decentralizovaným řízením. Podporovány

byly opět především tzv. měkké neinvestiční projekty, zvláště projekty „People to people –

Lidé lidem“. Na rozdíl od FMP ve PHARE CBC nebylo možné v jeho rámci podporovat

vydávání nákladných publikací, brožur, organizování výstav apod., s výjimkou propagačních

a podobných doprovodných materiálů k realizovaným akcím.

Fond byl součástí všech pěti realizovaných programů a pokrýval celé území dotčených

krajů. Právní forma vhodných žadatelů byla definována stejně jako u velkých projektů.

Správci Fondu byly zejména euroregiony a sdružení měst a obcí. Vlastní administraci

Fondu prováděl buď správce nebo jím pověřený administrátor. Jednalo se v podstatě o

„velký“ projekt na správu Fondu a druhý ne jeho administraci. Tyto projekty byly

schvalovány jako první.

47

Vhodní žadatelé předkládali projektové žádosti přímo u správce (administrátora) fondu,

který rovněž prováděl činnosti spojené s publicitou, poskytoval konzultace a podporu

předkladatelům projektů. Administrátoři následně zajišťovaly sběr projektů, provádění

kontroly přijatelnosti a připravovaly podklady pro zasedání Regionálního řídícího výboru

(Lokálního řídícího výboru v Programu ČR-Sasko), který prováděl vlastní výběr projektů.

Výbor byl tvořen ze zástupců z obou stran hranice, na české straně obvykle zástupci

euroregionů, krajů, případně hospodářských a sociálních partnerů a scházel se podle svého

rozhodnutí, zpravidla třikrát až čtyřikrát ročně.

Velikost podpory se lišila podle jednotlivých hranic. Pohybovala se zhruba v rozmezí

minimálně 1 000 až 2 000 €, maximálně 7 500 a 20 000 €. Oproti PHARE CBC ovšem došlo

celkově ke zhoršení podmínek pro čerpání dotací. Snížil se podíl financování z EU z 90%

(obvyklých u PHARE CBC) na 75%. V rámci iniciativy INTERREG IIIA tedy nebyl přístup

k dotacím pro malé projekty jednodušší (jak tomu bylo u PHARE CBC). Další zhoršení

dostupnosti prostředků představoval požadavek na předfinancování celého projektu a teprve

zpětné proplácení dotace (u FMP v rámci PHARE CBC byly obvyklé zálohové platby ihned

po podepsání smlouvy s úspěšnými žadateli ve výši 75% celkové dotace). U velkých projektů

mohl žadatel požádat o dotaci ze státního rozpočtu až do výše 5% celkových nákladů, toto u

Fondu malých projektů možné nebylo. Proplacení jednotlivých projektů zprostředkovával

administrátor, který zároveň prováděl prvotní kontrolu projektů.

2.3 Programy přeshraniční spolupráce v rámci cíle Evropská územní

spolupráce

V období 2007-2013 jsou programy přeshraniční spolupráce součástí nového samostatného

cíle kohezní politiky Evropská územní spolupráce – někdy zkráceně nazývaného Cíl3.

2.3.1 Cíle

Cíle programů přeshraniční spolupráce jsou opět obdobné jako u předchozích programů

v rámci INTERREG IIIA. Cílem programů je podporovat rozvoj přeshraniční spolupráce,

který povede k udržitelnému socioekonomickému rozvoji příhraničních. Prioritní osy

jednotlivých operačních programů většinou zahrnují podporu dostupnosti území,

hospodářského rozvoje, cestovního ruchu, územního rozvoje, či vytváření rámcových

podmínek pro rozvoj spolupráce. Důležitou komponentou je i rozvoj kontaktů mezi občany

v oblasti sociální a kulturní, což je opět hlavním cílem Fondu malých projektů. Operační

48

programy jsou financovány z Evropského fondu pro regionální rozvoj a může se tedy jednat o

investiční projekty.

2.3.2 Druhy podpory

Podporovány jsou jak velké projekty tak i nadále existují Fondy malých projektů (pod

různými názvy jako Fond mikroprojektů či Dispoziční fond), které jsou implementovány

decentralizovaně.

2.3.3 Geografické pokrytí

Geografické pokrytí programů zůstalo zachováno stejné jako tomu bylo u iniciativy

INETRREG IIIA v období 2004-2006. Způsobilým územím zůstaly hraniční regiony NUTS

III (kraje) sousedících s regiony v jiném členském státě. Pro Českou republiku tak existují

operační programy pro přeshraniční spolupráci s Polskem, Saskem, Bavorskem, Rakouskem a

Slovenskem.

Obr. 2-4 Mapa způsobilých území pro operační programy přeshraniční spolupráce v rámci cíle EÚS

v ČR

Zdroj: CRR.

49

2.3.4 Finanční prostředky

Pro operační programy přeshraniční a nadnárodní spolupráce, které jsou v rámci cíle EÚS

alokovány na členské státy, je pro Českou republiku z fondů EU vyčleněno 389 miliónů EUR.

Z toho je na podporu přeshraniční spolupráce vyčleněno 351,5 mil. EUR.

Tab. 2-4 Alokace na operační programy přeshraniční spolupráce na období 2007–2013 (v EUR) –

součet za obě strany

Program

Celkem EUR

(zahrnuje i prostředky vložené zahraničními

partnery jednotlivých programů)

Česká republika – Polská republika

219 459 344

Rakousko – Česká republika

107 435 393

Slovenská republika – Česká republika

92 740 141

Svobodný stát Bavorsko – Česká republika

115 510 449

Svobodný stát Sasko – Česká republika

207 396 944

Zdroj: www.strukturalni-fondy.cz

Tab. 2-5 Rozdělení finančních alokací na jednotlivé operační programy přeshraniční spolupráce 2007-

2013

Alokace EUR

Podíl alokací na jednotlivé

Program

za ČR

hranice

Česká republika - Polská republika

103 680 000

29,49%

Česká republika - Slovenská republika

56 552 727

16,08%

Česká republika - Rakousko

69 120 000

19,66%

Česká republika - Svobodný stát Bavorsko

55 037 599

15,65%

Česká republika - Svobodný stát Sasko

67 199 631

19,11%

Alokace celkem:

351 589 957

100,00%

Zdroj: http://www.nuts2moravskoslezsko.cz/irg_0503.html.

50

Obr. 2-5 Rozdělení finančních alokací na jednotlivé operační programy přeshraniční spolupráce 2007-

2013

Alokace (EUR)

Česká republika - Polská

republika

Česká republika - Slovenská

republika

Česká republika - Rakousko

Česká republika - Svobodný stát

Bavorsko

Česká republika - Svobodný stát

Sasko

Zdroj: Vlastní graf, zdroj dat: http://www.nuts2moravskoslezsko.cz/irg_0503.html.

2.3.5 Implementace

Základním programovým dokumentem pro každou hranici je Operační program

(programový dokument). Podobně jako v předchozím období je připravován společně a

vyžaduje schválení Evropskou komisí. Pro každý program je rovněž zpracovaný podrobnější

Programový dodatek. Dále existuje soubor dokumentů pro žadatele - příručka pro žadatele,

příručka pro příjemce dotace vč. příloh, formulář žádosti (elektronická žádost), metodická

příručka způsobilých výdajů.

Řízení a monitoring operačních programů přeshraniční spolupráce probíhá v několika

rovinách a je velmi podobný systému, který fungoval v INTERREGu. Jsou do nich zapojeny

následující subjekty:

• Řídící orgán.

• Národní orgán.

• Monitorovací výbor.

• Společný technický sekretariát.

• Regionální subjekty.

• Certifikační (a platební) orgán.

51

• Auditní orgán.

• Kontroloři podle článku 16.

Řídící a národní orgán zůstal v programech přeshraniční spolupráce zachován vč. jejich

rozložení: MMR je řídícím orgánem v česko-polském programu, v ostatních programech je

národním orgánem. Řídící orgány delegují výkony některých činností na Společné technické

sekretariáty, které sídlí ve stejné zemi jako řídící orgán. Do implementace programů jsou

v České republice v různé míře (podle hranice) zapojeny také kraje, mezi jejichž hlavní úkoly

patří poskytování informací o programu, poradenství žadatelům, příjem a evidence

projektových žádostí českých vedoucích partnerů (neplatí např. pro polskou hranici), kontrola

formálních náležitostí projektové žádost či zapojení do hodnocení projektů.

Monitorovací výbor je zodpovědný za monitorování a hodnocení programu. K jeho úkolům

patří např. kontrola a schválení kritérií výběru projektů, hodnocení pokroků v realizaci

programu či společný výběr projektů (tj. role, kterou hrál v programech v rámci INTERREGu

řídící výbor). Dále fungují společné Certifikační (a platební) orgány, mezi jejichž úkoly patří

např. přijímání plateb od Evropské komise, provádění plateb vedoucímu partnerovi apod. Pro

každý program je rovněž určený Auditní orgán, který dohlíží nad fungováním řídícího a

kontrolního systému pro operační program, zpracovává kontrolní strategie, zajišťuje kontrolu

projektů.

Kontroloři podle článku 16 na obou stranách hranice zajišťují ověřování administrativní,

finanční, technické a hmotné stránky realizace projektů. Na české straně je funkcí kontrolora

podle článku 16 pověřeno Centrum pro regionální rozvoj.

Role euroregionů zůstala rovněž obdobná. V rámci programů přeshraniční spolupráce

spravují prostředky Fondy malých projektů (opět s různými názvy) určené pro projekty

menšího rozsahu. Jejich prostřednictvím jich jsou podporovány především projekty

prohlubující přímou komunikaci a kooperaci mezi obyvateli příhraničních regionů. Každé

programové území je pro potřeby fondů rozděleno na několik částí a v každé z nich spravuje

určený euroregion (případně regionální sdružení obcí) přidělený fond. Euroregiony se mohou

rozhodnout zda budou jen správci fondu nebo i jeho administrátoři (ve většině případů tomu

tak je). Do programů přeshraniční spolupráce jsou hraniční regiony zapojeny takto:

• Přeshraniční spolupráce ČR – Sasko: Euroregion Nisa, Labe, Krušnohoří a

Egrensis.

• Přeshraniční spolupráce ČR – Bavorsko: Euroregion Egrensis a Šumava.

52

• Přeshraniční spolupráce ČR – Rakousko: Euroregion Silva Nortica, Sdružení obcí

Vysočiny, Sdružení obcí a měst Jižní Moravy (Euroregion Pomoraví).

• Přeshraniční spolupráce ČR – Slovensko:Euroregion Bílé Karpaty.

• Přeshraniční spolupráce ČR – Polsko: Euroregion Beskydy, Regionální sdružení

pro česko-polskou spolupráci Těšínského Slezska - Śląsk Cieszyński, Silesia,

Praděd, Glacensis a Nisa.

2.3.6 Fond malých projektů

Euroregiony opět předkládaly projekt jak na správu tak na administraci FMP. Oproti

minulému období došlo k navýšení finančních prostředků (jedná se již o 20% alokace

jednotlivých operačních programů, jež je vyčleněno na FMP). Euroregionům je rovněž

ponechána značná volnost v nastavení pravidel týkajících se FMP (např. je zcela v jejich

pravomoci příprava veškeré dokumentace k FMP).

2.4 Pojmy k zapamatování

1. operační program,

2. PHARE CBC,

3. INTERREG IIIA,

4. fond malých projektů,

5. projekty people-to-people,

6. cíl Evropská územní spolupráce (Cíl 3),

7. Evropské seskupení pro územní spolupráci.

2.5 Otázky a úkoly

1. Popište hlavní cíle programu PHARE CBC.

2. Jaké druhy podpor byly v rámci PHARE CBC realizovány?

3. Jaké bylo geografické pokrytí programu PHARE CBC?

4. Jaké projekty byly podporovány z fondu malých projektů v rámci PHARE CBC?

5. Popište hlavní cíle programů INTERREG IIIA.

53

6. Jaké druhy podpor byly v rámci INTERREG IIIA realizovány?

7. Jaké bylo geografické pokrytí programu INTERREG IIIA?

8. Popište hlavní cíle programů přeshraniční spolupráce v rámci cíle Evropská územní

spolupráce.

9. Jaké druhy podpor byly v rámci cíle Evropská územní spolupráce realizovány?

10. Jaké bylo geografické pokrytí v rámci cíle Evropská územní spolupráce?

11. Jaké projekty byly podporovány z fondu malých projektů v rámci PHARE CBC?

12. Srovnejte finanční prostředky určené pro PHARE CBC, INTERREG IIIA a cíl

Evropská územní spolupráce.

54

55

3 Struktury podporující přeshraniční spolupráci

(institucionální zabezpečení přeshraniční spolupráce)

Tato kapitola se zabývá institucionálním zabezpečením přeshraniční spolupráce, tedy

strukturami podporujícími spolupráci a to nejdříve obecněji (typologií takovýchto struktur) a

v dalším kroku konkrétněji přímo jejich nejvyspělejší formou – euroregiony.

S větší intenzitou přeshraničních kontaktů většinou přichází potřeba spolupráci

systematicky řídit a rozvíjet. To vede k vytváření struktur podporujících přeshraniční

spolupráci. Tyto struktury hrají významnou roli v několika aspektech. Představují jistý krok

směrem ke stálosti a trvanlivosti spolupráce. Náklady a úsilí spojené s jejich vybudováním

většinou představovaly jistou investici a rozhodnutí zřídit strukturu bylo důkladně zváženo.

Vytvořená struktura přeshraniční spolupráce zajišťuje efektivní řízení této spolupráce – často

poskytuje provozní servis spolupracujícím subjektům, které ji založily, koordinuje spolupráci,

může jí poskytovat nové impulzy. Rovněž může poskytovat poradenství či asistenci

s projektovou přípravou.

3.1 Typologie přeshraničních struktur dle AEBR

V Evropě existuje velké množství struktur. Jejich hlavním společným znakem je

různorodost

zapříčiněná

různými

kulturami,

charakterem

hranice,

historickými,

hospodářskými či sociálními souvislostmi. Struktury jsou rovněž ovlivněny charakterem

státní správy, právním prostředím či ekonomicky. Struktury se tedy liší co do svého zaměření,

kompetencí či kapacity.

Následující typologie shrnuje základní typy multifunkčních struktur. Typologii připravila

Asociace evropských hraničních regionů (AEBR). To definovala 3 základní typy struktur:

• Euroregiony a podobné struktury.

• Pracovní společenství a další subjekty.

• Struktury specifické pro INTERREG a další programy EU.

3.1.1 Euroregiony a podobné struktury

Mnoho struktur má podobu euroregionů nebo euregií. Toto označení používá mnoho

subjektů, ty se však liší právní formou či organizací. Přesto vykazují mnoho společných

charakteristik:

• jsou stálé;

56

• mají oddělenou identitu od svých členů;

• mají vlastní administrativu, technické a finanční zdroje;

• mají vlastní vnitřní systém rozhodování.

Euroregiony jsou často geograficky vymezeny rozsahem socio-ekonomických interakcí a

nejen administrativními jednotkami. Nezakládají nový stupeň samosprávy, ale spíše slouží

jako koordinační orgány zprostředkovávající kontakty. I když někde jsou vytvořeny na úrovni

euroregionu přeshraniční rozvojové plány či programy, samotná realizace opatření z těchto

plánů je většinou prováděna kompetentními orgány či organizacemi na základě národních

postupů. Regionální struktury přeshraniční spolupráce ve skandinávských zemích mají

některé podobné charakteristiky (vlastní identita, kapacita, role v programech přeshraniční

spolupráce) a jsou řazeny do této kategorie. Jedná se o sdružení místních orgánů založené na

základě tzv. Severské smlouvy (Nordic Agreement). Mají víceúčelové zaměření, jsou stálé,

disponují vlastními prostředky. Od „klasických“ euroregionů, které vznikly na německo-

nizozemské hranici, se ale liší svoji velikostí – pokrývají větší geografické území.

3.1.2 Pracovní společenství a další subjekty

V mnoha případech si místní či regionální orgány případně další subjekty zvolily poněkud

volnější formu spolupráce. Převážně na základě právně nezávazné dohody o spolupráci

vytvořily strukturu většinou bez právní subjektivity.

Nejpoužívanějším

názvem

je

pracovní

společenství

(working

community,

Arbeitsgemeinschaft, communauté de travail). Nejčastěji jsou jejich členy regionální orgány.

Mezi

příklady

těchto

společenství

patří

Jura

(Francie/Švýcarsko),

Pyrenées

(Španělsko/Francie) či Extremadura/Alentejo (Španělsko/Portugalsko).

Dalším typem jsou regionální rady (Regionalrat). Ty se skládají ze zvolených regionálních

politiků z obou stran hranice. Regionální rada bývá často podporována tématickými

pracovními skupinami.

Používají se i další názvy. V případě Irska a Severního Irska se hovoří o „klastrech“

místních orgánů.

Hlavní shodné znaky těchto společenství jsou:

• jsou stálé;

57

• někdy mají oddělenou identitu od svých členů (např. ICBAN38) ale většinou používají

identitu svých členů;

• velmi zřídka mají kapacitu oddělenou od svých členů, obvykle mají rotující

předsednictví a sekretariát;

• většinou mají pracovní skupiny (komise) složené ze zástupců členů;

• nemají významnější finanční zdroje ani personál;

• velmi zřídka mají rozhodování oddělené od svých členů, zachovávají meziorganizační

způsob rozhodování.

Tyto struktury se zaměřují na strategické plánování nebo realizaci konkrétních projektů.

Některé z nich jsou velmi velké jak do počtu členů tak do rozlohy (např. ARGE ALP, Alpen-

Adria). Existují i seskupení nevládních organizací, která mohou rovněž podporovat

přeshraniční spolupráci.

3.1.3 Struktury specifické pro INTERREG a další programy EU

Posledním druhem struktur jsou struktury, které byly vytvořeny v souvislosti

s implementací programů přeshraniční spolupráce, především iniciativy Společenství

INTERREG. Tyto struktury v podstatě existují na všech vnitřních hranicích EU, kde hrají

přinejmenším roli monitorovacích výborů či (společných technických) sekretariátů. I když

hlavním posláním těchto struktur bylo řízení programů přeshraniční spolupráce, některé

z těchto struktur začaly postupně vykonávat i další funkce spojené s podporou přeshraniční

spolupráce a vyvinula se z nich stálá struktura (např. PAMINA).

3.2 Typologie přeshraničních struktur dle Perkmanna

Další typologii, která je propracovanější, uvádí Perkmann ve své práci Cross-Border

Regions in Europe: Significance and Drivers of Regional Cross-Border Co-operation. Tato

typologie používá odlišnou terminologii a zaměřuje se na definování přeshraničních regionů

spíše než struktur, nicméně z dikce je patrné, že se jedná o kompatibilní termíny.

Pro definování přeshraničních regionů nejdříve definuje přeshraniční spolupráci a to

poměrně široce jako více či méně institucionalizovanou spolupráci mezi sousedícími

(přilehlými) subnárodními orgány přes národní hranice. Následně tuto definici specifikuje

pomocí 4 následujících kritérií:

1. Hlavními protagonisty jsou vždy veřejné orgány.

38 Irish Central Border Area Network.

58

2. Přeshraniční spolupráce se vztahuje k subnárodním orgánům v různým

zemích, kde tyto orgány obvykle nejsou právními subjekty podle

mezinárodního práva. Přeshraniční spolupráce je proto často založena na

neformálních nebo „kvazi právních“ dohodách.

3. Co se týče obsahu, přeshraniční spolupráce je z největší části zaměřena na

řešení praktických problémů každodenního administrativního života.

4. Přeshraniční spolupráce v sobě zahrnuje určitou stabilizaci přeshraničních

kontaktů např. formou vytváření institucí .

Při definování přeshraničního regionu (Cross-border region – CBR) Perkmann označuje

definice vycházející z konceptu „funkčních regionů“ či z konceptu „přirozeného

hospodářského prostoru“ za ne zcela odpovídající realitě, protože nezohledňují sociální

aktivity. Perkmann proto předkládá vlastní definici přeshraničního regionu. Jedná se o

„ ohraničenou územní jednotku složenou z území orgánů účastnící se iniciativy přeshraniční

spolupráce tak jak je definována výše. Přeshraniční region není funkčním prostorem, ale

socio-územní jednotkou vybavenou určitým stupněm strategické kapacity na základě určitého

organizačního uspořádání. Existence podobností není nutným prvkem CBR. Nezáleží na tom,

zda je CBR založen na kulturních nebo etnických podobnostech, společné historii, existujících

funkčních vzájemných závislostech a nebo pouhé zájmové společenství, protože záleží na

procesu vytváření. Nicméně této diskursivní dimenzi CBR bude obvykle dominovat soubor

společných kulturních, etnických nebo ekonomických prvků. “39

Přeshraniční region zasazuje do širšího kontextu mezinárodní spolupráce, kde přeshraniční

spolupráce je jen jedním speciálním případem této aktivity subnárodních orgánů. Pro

vymezení spolupráce vytváří matici dvou dimenzí: geografický rozměr iniciativy spolupráce a

podmínka souvislosti.

Případy souvislé (sousední) spolupráce spadají do kategorie přeshraniční spolupráce,

zatímco případy spolupráce nesouvislých území (interakce na dálku) jsou označovány za

meziregionální spolupráci. V přeshraniční spolupráci rozlišuje mezi tzv. přeshraničními

mikroregiony (Mikro-CBR) malého geografického rozměru (sem řadí euroregiony) a tzv.

přeshraničními makroregiony (Makro-CBR) velkého rozsahu (do této kategorie řadí např.

pracovní společenství či skandinávská uskupení).

39 PERKMANN, Marcus. Cross-Border Regions in Europe: Significance and Drivers of Regional Cross-Border

Co-operation. European Urban and Regional Studies. 2003, no. 10, s. 153-171.

59

V meziregionální spolupráci rozlišuje mezi meziregionálnímí sítěmi a vrcholnými

organizacemi. V rámci meziregionálních (interregionálních) sítí můžeme podle toho, jaký

druh orgánů je spolupráce účasten, rozlišovat mezi meziregionálními a meziměstskými (inter-

urban) sítěmi. Mnoho sítí vzniklo díky pobídkám ze strany EU na základě projektů na

podporu síťování a proto je pravděpodobné, že jejich činnost bude ukončena po ukončení

finanční podpory, nicméně některé sítě fungují velmi dobře a pokračují ve svém fungování

buď tím, že se jim podaří zabezpečit pro pokračování aktivit další grant či dokonce vlastní

vnitřní financování svých členů. Stanou se z nich stálé sítě.

Celoevropské vrcholné organizace s rozsáhlou členskou základnou představují druhý typ

meziregionální spolupráce. Tyto organizace jako např. AEBR či CEMR40 zastupují zájmy

svých členů na evropské úrovni a dále poskytují služby – především v oblasti informací,

vyhledávání kontaktů pro projekty (partnerství) či zpracovávají expertní studie pro potřeby

Komise. Hranice mezi vrcholnými organizacemi a meziregionální spolupráci je někdy dosti

mlhavá.

Druhy spolupráce jsou shrnuty v následující tabulce:

Tab. 3-1 Druhy meziregionální a přeshraniční spolupráce

Geografický rozměr

Malý

Velký

CBR (sousední území)

Mikro-CBRs (euregiony)

Makro-CBR (např. pracovní

společenství a skandinávská

uskupení)

Meziregionální

Meziregionální a meziměstská Vrcholné organizace

spolupráce (nesousední

spolupráce

území)

Zdroj: PERKMANN, Marcus. Cross-Border Regions in Europe: Significance and Drivers of Regional

Cross-Border Co-operation. European Urban and Regional Studies. 2003, no. 10, s. 158.

Tato kategorizace se dá dle mého názoru ještě upřesnit doplněním menšího rozměru

spolupráce jednotlivých obcí či měst. Za malý geografický rozměr tedy považuji právě tuto

municipální úroveň, kdy se jedná o přeshraniční svazky měst jako je např. Svazek měst Malý

trojúhelník Zittau- Hrádek nad Nisou-Bogatynia nebo spolupráce měst Goerlitz-Zgorzelec.

Takto spolupracující bezprostředně sousedící města se v mezinárodní terminologie označují

jako twinn cities). U meziregionální spolupráce to jsou jednotlivá partnerství měst, která

40 Council of European Municipalities and Regions - Rada evropských obcí a regionů.

60

nejsou z přeshraničního regionu. Tato spolupráce bývá (i ve vazbě na podpůrný evropský

program) nazývána town-twinning. Upravená tabulka tedy vypadá následovně:

Tab. 3-2 Druhy meziregionální a přeshraniční spolupráce – rozšíření o malý geografický rozměr

Geografický rozměr

Malý

Střední

Velký

CBR (sousední

Přeshraniční svazky

Mikro-CBRs

Makro-CBR např.

území)

měst (twinn cities)

(euregiony)

pracovní společenství a

skandinávská uskupení

Meziregionální

Partnerství měst

Meziregionální a

Vrcholné organizace

spolupráce

(town-twinning)

meziměstská

(AEBR)

(nesousední území)

spolupráce (sítě)

Zdroj: PERKMANN, Marcus. Cross-Border Regions in Europe: Significance and Drivers of Regional

Cross-Border Co-operation. European Urban and Regional Studies. 2003, no. 10, s. 158. Vlastní

doplnění.

K podrobnějšímu rozčlenění přeshraničních regionů jsou relevantní 3 dimenze:

• geografický rozsah;

• intenzita spolupráce;

• druh spolupracujících aktérů.

3.2.1 Geografický rozsah

Iniciativy malého rozsahu jako jsou euroregiony mohou být odlišeny od větších uskupení

jakými jsou například pracovní společenství..

Většina pracovních společenství byla založena v letech 1975-1985 a vyvinuly se ze

spolupráce několika regionů. Tato spolupráce zahrnuje velký prostor napříč několika státy

(multilaterální přeshraniční spolupráce). Mezi příklady takovýchto společenství patří např.

Arge Alp (pracovní společenství alpských zemí) či Atlantic Arc. Jejich organizační struktura

obvykle zahrnuje valnou hromadu (všeobecné shromáždění), výkonný výbor, tématické

pracovní skupiny či komise a sekretariáty. Většinou jsou zaměřeny na výměnu informací,

společné deklarace v oblastech jejich zájmu či koordinaci. Perkmann je označuje jako

přeshraniční makroregiony (Makro-CBR).

Iniciativy malého rozsahu jsou Perkmannem označovány za přeshraniční mikroregiony

(mikro-CBR). Mnohé z těchto menších iniciativ se označují jako euroregiony, ale používání

tohoto termínu není podle Perkmanna dostatečně konzistentní, aby byl použit jako analytická

kategorie. I když tento termín byl původně používán k označení velmi specifického

61

uspořádání přeshraniční spolupráce, později bylo jeho používání rozšířeno na širší spektrum

iniciativ (např. Karpatský euroregion je spíše pracovním společenstvím než euroregionem

v jeho původním významu41). Perkmann proto navrhuje používání termínu mikro-CBR –

uspořádání spolupráce malého rozsahu mezi sousedními hraničními orgány z různých

národních států. Tato forma má dlouhou tradici především na hranicích Beneluxu. Co se týče

jejich organizace, mikro-CBR většinou mají radu, předsednictvo, pracovní skupiny poměrně

odborně orientované a společný sekretariát. Právně mohou mít různé formy sahající od

nezávazných, neformálních dohod až po subjekty veřejného práva. Geografické rozpětí

mikro-CBR je většinou mezi 50-100 km do šířky s několika miliony obyvatel. Ve většině

případů se spolupráce účastní místní orgány (municipality) i když v některých případech jsou

zapojeny okrskové či regionální orgány. V některých případech jsou do spolupráce zapojeny

další subjekty jako rozvojové agentury, zájmové organizace či hospodářské komory.

Organizační uspořádání se liší. Označení mikro-CBR se tedy používá pro uskupení rozvíjející

přeshraniční spolupráci působící v malém geografickém měřítku nehledě na jejich organizační

uspořádání či povahu účastnících se aktérů.

3.1.2 Intenzita spolupráce

Další dimenzí je intenzita spolupráce posuzovaná podle několika aspektů jako je např.

stupeň nezávislosti (autonomie) přeshraničních orgánů na jednotlivých účastnických

orgánech. Pro odhad intenzity spolupráce byl použit soubor kritérií vyvinutý AEBR:

• Spolupráce založená na nějakém druhu právní dohody, společné stálé sekretariáty

kontrolující své vlastní zdroje.

• Existence explicitně dokumentované rozvojové strategie.

• Široké pole spolupráce v různých oblastech podobné konvenčním místním a

regionálním orgánům.

Ve své práci nazývá Perkmann regiony malého rozsahu s vysokou intenzitou spolupráce

jako „integrované“ mikro-CBR a na druhé straně regiony velkého geografického rozměru

„Skandinávská seskupení“. Volnější seskupení s nižší intenzitou spolupráce bez stálého

sekretariátu, rozvojových plánů a jasných schémat spolupráce charakterizuje jako „vznikající“

mikro-CBR (malého rozměru) a pracovní společenství (v případě velkého rozměru).

Přehled typů přeshraničních regionů vč. příkladů shrnuje následující tabulka:

Tab. 3-3 Typologie přeshraničních regionů dle Perkmanna

41 Zahrnuje spolupráci 19 administrativních jednotek z 5 zemí – Polska, Slovenska, Maďarska, Ukrajiny a

Rumunska.

62

Geografický rozměr

Malý

Velký

Vysoká intenzita spolupráce

Integrované mikro-CBR

Skandinávská seskupení

(EUREGIO)

(Öresundskomitén)

Nízká intenzita spolupráce

Vznikající“ mikro-CBR

Pracovními společenství

(Transmanche Region)

(Arge Alp)

Zdroj: PERKMANN, Marcus. Cross-Border Regions in Europe: Significance and Drivers of Regional

Cross-Border Co-operation. European Urban and Regional Studies. 2003, no. 10, s. 160.

3.1.3 Druh spolupracujících aktérů

Třetí dimenzí je druh spolupracujících aktérů. Empiricky jsou ve většině iniciativ malého

rozsahu hnací silou municipality, zatímco u iniciativ velkého rozsahu to jsou téměř výhradně

regionální úřady. Dalším faktorem, který má vliv na druh participujících orgánů, je územní

uspořádání jednotlivých států. Všeobecně lze říci, že státy, kde je velmi silné postavení

municipalit resp. jejich sdružení, je přeshraniční spolupráce podporována především místními

orgány (např. Německo, kde jsou to samosprávná seskupení obcí - tzv. Kreise (okresy), jež

hrají hlavní roli v přeshraniční spolupráci). Na druhou stranu ve státech s dvoustupňovou

regionální administrativou je přeshraniční spolupráce rozvíjena především regionálními

orgány.

3.3 Nová typologie přeshraničních struktur dle AEBR

AEBR si uvědomovalo potřebu vyvinout obsažnější typologii evropských hraničních a

přeshraničních regionů. Úsilí AEBR vyústilo ve vyvinutí nové typologie publikované v roce

2007 v publikaci Cooperation between European Border Regions - Review and Perspectives.

Cílem bylo vyvinout klasifikaci existujících regionů podle dosaženého stupně přeshraniční

integrace.

Klasifikace je zaměřena na přeshraniční spolupráci ve všeobecném slova smyslu – tedy

nejen na její finanční stránku (především fondy EU). Přeshraniční spolupráce je vnímána jako

výsledek vzájemného úzce provázaného působení dvou aspektů:

• Socio-kulturní a hospodářská soudržnosti.

• Intenzity přeshraniční spolupráce.

Na základě podrobného hodnocení těchto kritérií byla připravena následující typologie:

Tab. 3-4 Nová typologie přeshraničních regionů (AEBR)

63

Typ 1:

Vysoký stupeň celkové přeshraniční spolupráce:

“Integrační špička”

• Vysoká úroveň socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

Integration Forerunners

• Vysoká úroveň intenzity přeshraniční spolupráce

Typ 2:

Střední až vysoký stupeň celkové přeshraniční spolupráce:

„Oblasti dohánějící

• Vysoká úroveň buď socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

integrační špičku“

nebo intenzity přeshraniční spolupráce

Areas catching up to

• Střední úroveň buď socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

integration forerunners

nebo intenzity přeshraniční spolupráce

Typ 3:

Střední stupeň celkové přeshraniční spolupráce:

„Integrační kandidáti“

• Střední úroveň socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

Integration Candidates

• Střední úroveň intenzity přeshraniční spolupráce

Typ 4:

Střední až nízký stupeň celkové přeshraniční spolupráce:

„Oblasti dohánějící

• Střední úroveň buď socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

integrační kandidáty“

nebo intenzity přeshraniční spolupráce

Areas catching up to

• Nízká úroveň buď socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

integration candidates

nebo intenzity přeshraniční spolupráce

Typ 5:

Nízký stupeň celkové přeshraniční spolupráce:

„Oblasti stále hledající

• Nízká úroveň socio-kulturní/hospodářské soudržnosti

integrační perspektivy“

• Nízká úroveň intenzity přeshraniční spolupráce

Areas still searching for

integration perspectives

Zdroj: Asociation of European Border Regions. Cooperation between European Border Regions :

Review and Perspectives. 1. Auflage. Baden-Baden : Nomos Verlagsgesellschaft, 2008. 133 s.

ISBN 978-3-8329-3390-6.

3.4 Euroregiony- specifická forma struktury podporující přeshraniční

spolupráci

3.4.1 Definice euroregionu

Z výše uvedených typologií vyplývá, že euroregiony (v původním slova smyslu) jsou

nejvyspělejší formou struktur přeshraniční spolupráce. Již několikrát bylo uvedeno, že se

euroregiony mezi sebou liší a že ne všechna uskupení nesoucí označení euroregion odpovídají

základním charakteristikám euroregionů.

64

Termín Regio pochází z latinského „regere“, což znamená nakreslit linii nebo hranici.

V starém Římě se termín „regio“ se používal spíše ke geografickému vymezení území než

k jeho správě. Nevztahoval se k žádné legislativní nebo vládní instituci. Podobný význam

mají i dnešní euroregiony a další formy přeshraničních struktur. Nevytvářejí nový typ nebo

úroveň vlády na přeshraniční úrovni. Spíše se snaží rozvíjet spolupráci v rámci kompetencí

jednotlivých účastníků spolupráce, kterými jsou většinou místní a regionální orgány.

Přeshraniční struktury jsou uspořádáním sloužícím ke spolupráci místních a regionálních vlád

přes hranice s cílem podporovat společné zájmy, kterými je v obecné rovině společný rozvoj

území („regia“) a zvýšení kvality života obyvatel v něm42.

Asociace evropských hraničních regionů definovala základní znaky euroregionu co se týče

jejich organizace, metody práce a obsahové náplně spolupráce. Charakteristiky shrnuje

následující tabulka:

Tab. 3-5 Kritéria pro kategorizaci euroregionů a jim podobných struktur.

Organizace

• spojení regionálních a místních orgánů z obou stran hranice někdy s parlamentním

shromážděním

• přeshraniční organizace se stálým sekretariátem, experty a administrativními pracovníky

• podle soukromého práva založené na národních sdruženích nebo nadacích na obou stranách

hranice podle příslušného veřejného práva

• podle veřejného práva založeného na mezinárodních smlouvách, které rovněž upravují

členství regionálních orgánů

Metoda práce

• rozvoj strategicky orientované spolupráce, žádná opatření založená na jednotlivých

případech

• vždy přeshraničně orientované, ne jako národní hraniční region

• žádná nová administrativní úroveň

• kontaktní místo pro přeshraniční vztahy; občané, politici, instituce, hospodářství, sociální

partneři, organizátoři kulturních akcí atd.

• balancování mezi různými strukturami a autoritami na obou stranách hranice a s ohledem na

psychologická hlediska

• partnerská spolupráce, vertikálně (evropská, vládní, regionální, místní) stejně jako

42 Viz What is a Euroregion? [online]. Council of Europe, 2008 [cit. 2008-09-06]. Text v angličtině. Dostupný z

WWW: <http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/areas_of_work/transfrontier_co-

operation/euroregions/WhatIs_Euroregion.asp#TopOfPage>.

65

horizontálně přes hranice

• implementace přeshraničních rozhodnutí na národní úrovni a podle postupů aplikovatelných

na obou stranách hranice (vyhýbání se konfliktu kompetencí a strukturální autority)

• přeshraniční účast občanů, institucí a sociálních partnerů v programech, projektech a

rozhodovacích procesech

• přímé iniciativy a používání vlastních zdrojů jako předpoklady pomoci a podpory třetím

stranám

Obsah přeshraniční spolupráce

• definice oblastí aktivity podle společných zájmů (např. infrastruktura, hospodářství, kultura)

• spolupráce ve všech oblastech lidského života: bydlení, práce, volný čas, kultura atd.

• stejný důraz na socio-kulturní spolupráci stejně jako na ekonomicko-infrastrukturní

spolupráci

• implementace smluv a dohod uzavřených na evropské úrovni mezi zeměmi k dosažení praxe

přeshraniční spolupráce

• poradenství, pomoc a koordinace přeshraniční spolupráce, především v následujících

oblastech:

• hospodářský rozvoj

• inovace a transfer technologií

• doprava a dopravní podmínky

• školství a vzdělávání

• regionální rozvoj

• spolupráce v sociální oblasti

• ochrana životního prostředí a přírody

• záchranářství (pohotovost) a ochrana před

• kultura a sport

katastrofami

• zdravotnictví

• komunikace

• energetika

• veřejná bezpečnost

• nakládání s odpady

• cestovní ruch a volný čas

• zemědělský rozvoj

Zdroj: Institutional Aspects of Cross-border Co-operation . Gronau : AEBR, 1999. 77 s. Dostupný

z www: http://www.aebr.net/publikationen/pdfs/inst_asp_99.en.pdf

66

3.4.2 Euroregiony v Evropě

V současné době existuje v Evropě dle informace AEBR přes 130 euroregionů a jim

podobných struktur – viz následující tabulka:

Tab. 3-6 Euroregiony a podobné struktury na vnitřních a vnějších hranicích Evropské unie 1958-2007

Název

Rok založení43

Hranice

EUREGIO

1958

DE/NL

Øresund Committee

1964

DK/SE

North West Region Cross Border Group

1970

UK/IE

Euregio Rhein-Waal

1971

DE/NL

North-Calotte Council

1971

SE/FI/NO

Großregion SaarLorLux – Rheinland Pfalz –

1971

DE/FR/LU/BE

Wallonien

Kvarken Council

1972

FI/SE

Internationale Bodenseekonferenz

1972

AT/CH/DE/LI

Arbeitsgemeinschaft Alpenländer

1972

AT/CH/DE/IT

Espace franco-valdo-genevois

1973

CH/FR

Oberrheinkonferenz

1975

DE/FR/CH

Euregio Maas Rhein

1976

DE/NL/BE

East Border Region Committee

1976

UK/IE

MittSkandia

1977

FI/SE/NO

Sjælland - Ostholstein - Lübeck

1977

DK/DE

Ems Dollart Region - EDR

1977

DE/NL

Skärgårdssamarbete

1978

SE/FI

Cooperation ARKO44

1978

SE/NO

43 Ve většině případů neformální spolupráce začala ještě dříve.

67

Euregio rhein-maas-nord

1978

DE/NL

Arbeitsgemeinschaft Alpen-Adria

1978

AT/IT/HR/HU/SI

Gränzkomittén Østfold – Bohuslän/Dalsland

1980

SE/NO

Communauté de Travail des Alpes Occidentales

1982

CH/FR/IT

(COTRAO)

Comunidad de Trabajo de los Pirineos (Working

1983

FR/ES

Community of the Pyrenees)

Conférence Transjurasienne

1985

CH/FR

Euregio Benelux Middengebied

1986

BE/NL

Espace Mont Blanc

1986

FR/IT/CH

Conseil du Léman - Ain - Haute-Savoie - Vaus -

1987

FR/CH

Valais - Genève

Mittnorden

1987

FI/NO/SE

Tornedalsrådet – Bothnian Arc

1987

FI/NO/SE

REGIO PAMINA

1988

DE/FR

Euregio Scheldemond

1989

BE/NL

Aquitaine/Euskadi/Navarra

1989

FR/ES

EuRegio SaarLorLux+

1989

DE/FR/LU

Arbeitsgemeinschaft Donauländer

1990

AT/BG/DE/HR/HU/M

D/RO/SK/UA/CS

Conseil Valais-Vallée d’Aoste du Grand St.

1990

CH/IT

Bernard

Comunidad de Trabajo/Comunidade de Trabalho

1991

ES/PT

Galicia – Norte de Portugal

Euroregion Neiße-Nisa-Nysa

1991

DE/PL/CZ

44 Arvika-Kongsvinger (ARKO)

68

Comunidad de Trabajo entre Extremadura y

1992

ES/PT

Alentejo

Euroregion Elbe/Labe

1992

DE/CZ

Euroregion Erzgebirge - Krušnohoří

1992

DE/CZ

Euroregion Nestos-Mesta

1992

EL/BG

Euroregion Pro Europa Viadrina

1992

DE/PL

BEAC – Barents Euro-Arctic Council

1993

FI/NO/SE/RU

EUREGIO EGRENSIS

1993

DE/CZ

Carpathian Euroregion

1993

PL/UA/SK/HU/RO

EUREGIO Bayerischer Wald / Šumava /

1992

AT/DE/CZ

Mühlviertel

Euroregion Spree-Neiße-Bober /Sprewa-Nysa-Bóbr

1993

DE/PL

Comunidad de Trabajo entre Extremadura y Regiáo

1994

ES/PT

Centro

Euroregion TATRY

1994

PL/SK

Europaregion Tirol – Südtirol/Alto Adige –

1994

AT/IT

Trentino

Inn-Salzach-Euregio

1994

DE/AT

Euroregion Pomerania

1995

DE/PL/SE

RegioTriRhena

1995

DE/FR/CH

Comunidad de Trabajo/Comunidade de Trabalho

1995

ES/PT

Castilla y León – Centro de Portugal

Regio Insubrica

1995

IT/CH

EuRegio Salzburg-Berchtesgadener Land-

1995

DE/AT

Traunstein

Euroregion Bug

1995

PL/UA/BY

69

Estonian-Finnish 3+3 Regional Cooperation

1995

EE/FI/RUS

Irish Central Border Area Network

1995

UK/IE

Slovenian-Hungarian Cross-Border Development

1996

SI/HU

Council

Regio Sempione

1996

IT/CH

Euroregion Glacensis

1996

CZ/PL

Euregio Pskov-Livonia

1996

EE/LV/RU

Hochrheinkommission

1997

DE/CH

EUREGIO „via Salina“

1997

DE/AT

Euregio Weinviertel-Südmähren-Westslowakei

1997

AT/CZ/SK

Euroregion DKMT45

1997

RO/HU/CS

Euroregion NEMAN-NIEMEN-NEMUNAS

1997

LT/PL/BY/RU

Euroregion Praděd-Pradziad

1997

CZ/PL

Region Sønderjylland-Schleswig

1997

DK/DE

Euregio West / Nyugat Pannonia

1998

AT/HU

Euroregion Baltic

1998

PL/SE/LT/DK/RU

EUREGIO Inntal

1998

DE/AT

Conférence des Alpes franco-italiennes (CAFI)

1998

FR/IT

Euroregion Country of Lakes

1998

LT/LV/BY

Euroregion Silesia

1998

CZ/PL

Euroregion Tĕšínské Slezsko –

1998

CZ/PL

Śląsk Cieszyński

Lower Danube Euroregion

1998

RO/MD/UA

EUREGIO Zugspitze-Wetterstein-Karwendel

1998

DE/AT

45 Euroregion Danube-Kris-Mures-Tisa

70

Värmland - Hedmark - Akershus - Østfold

1998

SE/NO

Euroregion Danube-Drava-Sawa

1998

HU/HR/BA

Euregio Karelia

1999

FI/RU

Euregio Helsinki-Tallinn

1999

EE/FI

Euroregion SAULE

1999

LT/LV/RU

Euregio Watteninseln

1999

DE/DK/NL

Euroregion Vagus-Danubius-Ipolia

1999

SK/HU

Ipel’-Ipoly Euroregion

1999

SK/HU

Euroregio Neogradiensis

2000

SK/HU

Euroregion Sajo-Rima / Slaná-Rimava

2000

SK/HU

Euroregion Bílé-Biele Karpaty

2000

SK/CZ

Euroregion Beskidy-Beskydy

2000

PL/SK/CZ

Conferenza delle Alte Valli / Conférence des

2000

IT/FR

Hautes Vallées

Upper Prut Euroregion

2000

RO/MD/UA

Euroregion Bartuva

2000

LT/LV

Comunidad de Trabajo/Comunidade de Trabalho

2000

ES/PT

Castilla y León – Norte de Portugal

Euroregion Rhodopi

2001

EL/BG

Euroregion Podunajského Trojspolku

2001

SK/HU

Euroregion Kras

2001

SK/HU

Euregio Steiermark - Slowenien

2001

AT/SI

Euroregion Danube South

2001

RO/BG

Inferior Danube Euroregion

2001

RO/BG

Comunidad de trabajo / Comunidade de trabalho

2001

ES/PT

71

Alentejo – Andalucia

Euroregion Evros-Maritsa-Meric

2001

EL/TR/BG

Euroregion Rousse-Giurgiu

2002

BG/RO

ARGE Kärnten-Slowenien / Karawanken

2002

AT/SI

Euroregion Puszcza Białowieska

2002

PL/BY

Euroregion Siret-Prut-Nistru

2002

MD/RO

Euroregion Danube 21st Century

2002

RO/BG/CS

Euregio Silva Nortica

2002

AT/CZ

Association Euroregion Danubius Ruse-Giurgiu

2002

BG/RO

Euroregion Hajdú-Bihar/Bihor

2002

HU/RO

Euroregion Šešupė

2003

LT/RU/PL/SE

Euroregion Dnepr

2003

UA/RU/BY

Euroregion Łyna-Ława

2003

PL/RU

Euroregion Slobozhanshina

2003

RU/UA

Euroregion Strymon-Strouma

2003

EL/BG

Ister-Granum Euroregion

2003

SK/HU

Euroregion Drina-Sava-Majevica

2003

BA/CS/HR

Euroregion Morava-Pcinija-Struma

2003

BG/FYROM/CS

Euroregion Belasica

2003

EL/FYROM/BG

Deutsch-Polnischer Verbund „Bez granic – Ohne

2003

DE/PL

Grenzen“

Euroregion Danube

2003

HU/SK

Pyrenees Mediterranean Euroregion (Catalonia,

2004

ES/FR

Midi-Pyrénées, Languedoc-Roussillon, Balearic

Islands, Aragon)

72

Euroregion Košice – Miskolc - Zemplén

2004

HU/SK

South Karelia / St. Petersburg / Leningrad Oblast

2004

FI/RU

Euregio Mura-Drava

2005

HU/HR

Euroregion Polis - TrakiaKent - RAM Trakia

2005

EL/TR/BG

Adriatic Euroregion

2005

IT/SI/HR/MN/AL

Euroregion Middle Danube – Iron Gates

2005

RO/BG/CS

Lille Eurométropole franco-belge

2006

FR/BE

Euroregion Stara Planina

2006

BG/SRB

Zdroj: Asociation of European Border Regions. Cooperation between European Border Regions :

Review and Perspectives. 1. Auflage. Baden-Baden : Nomos Verlagsgesellschaft, 2008. 133 s.

ISBN 978-3-8329-3390-6.

Na základě těchto dat lze empiricky doložit obecné trendy rozvoje přeshraniční spolupráce

definované na začátku této kapitoly.

Od roku 1958 do začátku devadesátých let vzniklo v Evropě přes 30 euroregionů a jim

podobných struktur. Od roku 1990 pak celkový počet euroregionů vzrostl na současných

přibližně 130 (viz následující graf).

Obr. 3-1 Vývoj počtu euroregionů a podobných struktur

Vývoj počtu euroregionů a podobných struktur

(1958-2006)

140

120

100

80

60

40

20

0

1958 1961 1964 1967 1970 1973 1976 1979 1982 1985 1988 1991 1994 1997 2000 2003 2006

73

Zdroj: Vlastní graf. Použita data z publikace: Asociation of European Border Regions.

Cooperation between European Border Regions : Review and Perspectives. 1. Auflage. Baden-

Baden : Nomos Verlagsgesellschaft, 2008. 133 s. ISBN 978-3-8329-3390-6.

Právě od počátku devadesátých let lze pozorovat zvýšenou intenzitu vzniku nových

euroregionů a podobných struktur. Viz následující graf:

Obr. 3-2 Počet euroregionů založených v jednotlivých letech

Počet založených euroregionů v jednotlivých letech

(1958-2006)

12

10

8

6

4

2

0

1958 1961 1964 1967 1970 1973 1976 1979 1982 1985 1988 1991 1994 1997 2000 2003 2006

Zdroj: Vlastní graf. Použita data z publikace: Asociation of European Border Regions.

Cooperation between European Border Regions : Review and Perspectives. 1. Auflage. Baden-

Baden : Nomos Verlagsgesellschaft, 2008. 133 s. ISBN 978-3-8329-3390-6.

Z uvedených dat je rovněž patrné, že euroregiony z počátku (v šedesátých a sedmdesátých

letech) vznikaly především ve dvou geografických oblastech:

• Na hranicích Německa se sousedními členskými státy EU (resp. západoevropskými

státy).

• Ve Skandinávii.

Postupně pak rovněž vznikaly euroregiony mezi Spojeným královstvím a Irskem a na

hranicích Francie (tam byl největší nárůst euroregionů zaznamenán v 80. letech).

S politickými změnami na počátku devadesátých let začaly vznikat euroregiony nejprve na

nových vnějších hranicích EU – především na hranicích Německa a Rakouska a dále

v Pobaltí. Postupně se dá říci, že přeshraniční struktury více méně pokrývají všechny vnitřní i

vnější hranice EU. Geografický přehled ilustruje mapa AEBR v příloze č. 1.

74

3.5 Pojmy k zapamatování

1. pracovní společenství,

2. regionální rady,

3. klastr místných orgánů,

4. meziregionální sítě,

5. celoevropské vrcholové organizace.

3.6 Otázky a úkoly

1. Popište základní typy přeshraničních struktur definovaných Asociací evropských

hraničních regionů.

2. Která kritéria specifikují přeshraniční spolupráci dle Perkmanna?

3. Definujte přeshraniční region dle Perkmanna.

4. Jaké dimenze jsou relevantní k podrobnějšímu rozčlenění přeshraničních regionů?

Podrobněji vysvětlete.

5. Jaké jsou typy přeshraničních regionů dle Asociace evropských hraničních regionů.

6. Popište kritéria pro kategorizace euroregionů a jim podobných struktur.

75

76

4 Komparativní analýza euroregionů v ČR

4.1 Euroregiony v České republice

4.1.1 Základní přehled

V České republice existuje v současné době celkem 13 euroregionů. Jejich přehled obsahuje

následující tabulka, v níž jsou euroregiony seřazeny podle data jejich vzniku od nejstaršího k

nejmladšímu:

Tab. 4-1 Seznam euroregionů v ČR vč. dat založení a partnerských států

Euroregion

Datum vzniku

Partnerský stát

Nisa

21. 12. 1991

Polsko, Německo

Labe

24. 6. 1992

Německo (Sasko)

Krušnohoří

18. 12. 1992

Německo (Sasko)

Egrensis

3. 2. 1993

Německo (Sasko)

Šumava

20. 9. 1993

Německo, Rakousko

Glacensis

5. 12. 1996

Polsko

Praděd

2. 7. 1997

Polsko

Těšínské Slezsko

22. 4. 1998

Polsko

Silesia

20. 9. 1998

Polsko

Pomoraví

23. 6. 1999

Rakousko, Slovensko

Beskydy

9. 6. 2000

Slovensko, Polsko

Bílé Karpaty

30. 7. 2000

Slovensko

Silva Nortica

28. 5. 2002

Rakousko

4.1.2 Historie euroregionů v ČR (vývoj v čase)

Euroregiony v České republice vznikaly během deseti let od konce roku 1991 do poloviny

roku 2002.

Jako první vznikly v období let 1991-1993 euroregiony na česko-německé hranici.46 V roce

1991 byl založen Euroregion Nisa podle vzoru euroregionů na německo-nizozemské hranici.

V roce 1992 byl založen sousední Euroregion Labe a Krušnohoří. O rok později pak

euroregion Egrensis a Šumava. V další vlně během let 1996-1998 vznikly euroregiony na

česko-polské hranici: Glacensis, Praděd, Těšínské Slezsko a Silesia. V letech 1999-2002 pak

46 Je to právě Německo, kde mají euroregiony nejdelší tradici. Označení česko-německá hranice je ale nepřesné,

jelikož v případě Euroregionu Nisa se jednalo o třístranný euroregion zahrnující rovněž Polsko. V případě

Euroregionu Šumava je do spolupráce zapojeno i Rakousko.

77

byly doplněny euroregiony na česko-slovenské a česko-rakouské hranici: Pomoraví, Beskydy,

Bílé Karpaty a jako poslední byla založena Silva Nortica.

Geografické pokrytí jednotlivých hranic euroregiony znázorňuje následující mapa:

Obr. 4-2 Přehledná mapa českých částí euroregionů k 1. 1. 2008

Zdroj: Český statistický úřad, pracoviště Liberec.

Z mapy je patrné rovnoměrné a relativně plné pokrytí česko-německé (především česko-

saské) hranice. Rovněž stojí za povšimnutí relativně velká kumulace euroregionů

v Moravskoslezském kraji – na východní části česko-polské hranice.

4.2 Právní postavení a případné využití ESÚS

Významnou charakteristikou euroregionů je jejich právní postavení. Tento oddíl tedy

obsahuje analýzu právních aspektů fungování euroregionů. Právní analýza se týká

institucionální roviny. Budeme analyzovat právní postavení jednotlivých českých částí

euroregionu a přeshraniční struktury jako celku.

Předmět analýzy

78

Předmětem analýzy byla především právní forma českých částí euroregionů vč. oficiálního

názvu jak celého přeshraničního euroregionu tak jednotlivých národních částí (často má

právní subjekt odlišný název od běžně používaného). Dále se zkoumaly právní dokumenty

zakládající vznik a fungování českých částí a rovněž právní dokumenty zakládající

přeshraniční euroregion – většinou nějaké smluvní zakotvení spolupráce jednotlivých

národních částí. Dále bylo předmětem zkoumání, zda takováto přeshraniční dohoda zakládá

společný právní subjekt, či zda pouze upravuje spolupráci jednotlivých částí bez toho, aby

společný právní subjekt vznikl. Dotazník, který byl rozeslán všem českým částem

euroregionů, rovněž obsahoval otázku, zda uvažují o takovém kroku, který by vedl ke

společnému právnímu subjektu a zda konkrétně plánují využití právního nástroje tzv.

Evropského seskupení pro územní spolupráci (ESÚS).

Výsledky analýzy shrnuje přehledná tabulka, kde jsou u každého euroregionu uvedeny

zkoumané skutečnosti:

Tab. 4-2 Právní postavení euroregionů

Právní dokument

Název

zakládající

Zkrácený

Právní

euroregionu Název české části Právní forma

přeshraniční

český název

dokument

(přeshraničn

(oficiální název)

české části

euroregion

euroregionu

české části

ího)

(spolupráci

stran)

Regionální

zájmové

Euroregion

sdružení

sdružení

Rámcová dohoda

NISA

Neisse-Nisa-

Statut

EUROREGION

právnických

o spolupráci

Nysa

NISA

osob

Euroregion Labe/

Rámcová dohoda

Euroregion

LABE

EUROREGION

sdružení obcí

Stanovy

Euroregionu Elbe

Elbe/Labe

LABE

/ Labe

zájmové

Euroregion

sdružení měst,

KRUŠNOHO

Euroregion

Kooperační

Erzgebirge -

obcí a jiných

Stanovy

ŘÍ

Krušnohoří

dohoda

Krušnohoří

právnických

osob

Regionální

zájmové

Euregio

sdružení obcí a

sdružení

EGRENSIS

Stanovy

Dohoda

Egrensis

měst Euregio

právnických

Egrensis

osob

79

EUREGIO

Euroregion

zájmové

Bayerischer

pouze ústní

Šumava -

sdružení

ŠUMAVA

Wald -

Stanovy

dohoda (ne

Jihozápadní

právnických

Šumava -

písemná)

Čechy

osob

Mühlviertel

Smlouva o

Smlouva o

vytvoření česko-

Euroregion

založení

zájmové

polského

Pomezí Čech,

zájmového

Euroregion

sdružení

euroregionu

GLACENSIS

Moravy a Kladska

sdružení

Glacensis

právnických

pomezí Čech,

- Euroregion

právnických

osob

Moravy a Kladska

Glacensis

osob +

- Euroregion

stanovy

Glacensis

Rámcová dohoda

zájmové

o vytvoření česko-

Euroregion

Euroregion Praděd

sdružení

poslkého

PRADĚD

Praděd -

Statut

– česká část

právnických

euroregionu,

Pradziad

osob

euroregionu

Praděd

SMLOUVA o

zájmové

spolupráci pod

Euroregion

Euroregion

sdružením

SILESIA

stanovy

názvem

Silesia

Silesia-CZ

právnických

EUROREGION

osob

SILESIA

EuroregionTe

Regionální

zájmové

šínské

sdružení územní

smlouva o

TĚŠÍNSKÉ

sdružení

Slezsko -

spolupráce

stanovy

regionální

SLEZSKO

právnických

Slask

Těšínského

spolupráci

osob

Cieszynski

Slezska

Smlouva o česko-

polsko-

zájmové

Euroregion

slovenském

Sdružení „Region

sdružení

BESKYDY

Beskydy -

stanovy

společenství s

Beskydy“

právnických

Beskidy

názvem

osob

EUROREGION

„Beskydy“

ZAKLADATELS

zájmové

Euroregion

KÁ ZMLUVA

BÍLÉ

Region Bílé

sdružení

Bílé - Biele

Stanovy

EUROREGIÓNU

KARPATY

Karpaty

právnických

Karpaty

BÍLÉ - BIELE

osob

KARPATY

80

DOHODA o

Euroregion

vytvoření

Weinviertel,

přeshraničního

Sdružení obcí a

POMORAVÍ

jižní Morava

sdružení obcí

Stanovy

sdružení

měst jižní Moravy

a západní

EUROREGION

Slovensko

POMORAVÍ

(EUPO)

sdružení

Zakládací dohoda

SILVA

Euroregion

Jihočeská Silva

právnických

stanovy

Euroregionu Silva

NORTICA

Silva Nortica

Nortica

osob

Nortica

Zkrácený

Záměr vytvořit

Partneři z druhé strany

Společný

Zájem o využití

český název

společný

hranice (oficiální název)

právní subjekt

ESÚS

euroregionu

právní subjekt

DE:

PL:

Kommunalge Stowarzyszeni

meinschaft

e Gmin

ano, uvedeno v

NISA

ne

předběžně ano

EUROREGI

Polskich

rámcové dohodě

ON NEISSE EUROREGIO

e.V.

NU NYSA

zájem o využití

zatím nejasný,

německý partner

má záměr

tranformovat se

na

veřejnoprávní

jako jedna z

sdružení a pak

alternativ.

by v dalkší fázi

Druhou je

mohl následovat

DE: Kommunalgemeinschaft

možnost založit

krok ve formě

LABE

Euroregion Oberes Elbtal/

ne

právní subjket

vytvoření

Osterzgebirge " e.V.

na základě

společného

česko-německé

právního

mezivládní

subjektu,

dohody

nicméně není

hlavním cílem

euroregionu a

jeho členů )tím

jsou především

projekty a

finance EU)

81

spíše panuje

skepse kvůli

velké

spíše snaha

administrativní

zakotvit

KRUŠNOHO

DE: Euroregion Erzgebirge

a právní

ne

euroregiony

ŘÍ

e.V.

náročnosti (není

lépe v českém

jistota, zda by

právu

přidaná hodnota

odpovídalas

nákladům)

DE (Sasko):

DE

v minulosti bylo

EUREGIO

(Bavorsko):

předmětem

EGRENSIS

EUREGIO

principielně

diskuse

EGRENSIS

Arbeitsgemeins

EGRENSIS

ne

neodmítají tuto

(pravděpodobně

chaft

Arbeitsgem

možnost

by vyžadovalo

Sachsen/Thürin

einschaft

řadu změn)

gen e.V.

Bayern e. V.

Ano. Společně s

Euregiem

Bayerischer

Wald-Unterer

Inn, Euregiem

Mühlviertel a

DE: Euregio

A:

Euroregionem

Bayerischer

Regionalma

ŠUMAVA

ne

ano

Silva Nortica

Wald – Unterer

nagement

bude

Inn

Mühlviertel

pravděpodobně

připravena

studie na využití

tohoto nástroje.

Podle výsledku

další postup.

schválen záměr

vytvořit

společný subjekt

PL: Stowarzyszenie Gmin

prestřednictvím

Polskich Euroregionu

GLACENSIS

ne

ano

nástroje ESÚS,

Glacensis (Sdružení polských

prozatím se čeká

obcí Euroregionu Glacensis)

na imlementaci

nařízení EK do

českého zákona

82

Zatím nemají

jasný názor,

čekají na

zkušenosti se

společnou

Stowarzyszenie Gmin

implementací

Polskich Euroregionu

viz. sloupec

PRADĚD

ne

Fondu

Pradziad - Euroregion

vlevo

mikroprojektů v

Pradziad Polska Strona

následujícím

(možné výhody

či negativa

jednoho

subjektu)

PL: Stowarzyszenie Gmin

SILESIA

ne

předběžně ano

předběžně ano

Dorzecza Górnej Odry

Stowarzyszenie Rozwoju i

TĚŠÍNSKÉ

Współpracy Regionalnej

ne

ano

ano

SLEZSKO

"Olza"

PL:

SK: Združenie

Stowarzyszen

BESKYDY

„Región

ne

ano

ano

ie „Region

Beskydy“

Beskidy“

ano -

registrované

sdružení na

BÍLÉ

SK: Región Biele Karpaty

Slovensku

již mají

zatím ne

KARPATY

(nelze

registrovat v

ČR)

A:

REGIONAL

SK:

VERBAND REGIONÁLN

POMORAVÍ

EUROPARE

Í

ne

zatím ne

ne

GION

ZDRUŽENIE

WEINVIERT

ZÁHORIE

EL

ano, společně s

SILVA

A: Die Europaplattform Pro

ne

ano

ER Šumava-

NORTICA

Waldviertel

Bavorský les

83

Níže jsou uvedeny jednotlivé zkoumané aspekty s jejich slovním vyhodnocením:

Zkrácený český název euroregionu

Tento název se používá v běžné komunikaci, přičemž tímto názvem můžeme mít na mysli

oba výše uvedené institucionální pohledy: zkrácený název se tedy obvykle používá jak pro

označení české části euroregionu, tak se může jednat o české označení celého přeshraničního

euroregionu.

Název euroregionu (přeshraničního)

V tomto sloupci je uveden oficiální název celého euroregionu (tedy v přeshraničním slova

smyslu). Do tohoto názvu se již promítá většinou jazyk dalších stran. Např. oficiální název

celého euroregionu Nisa je Neisse-Nisa-Nysa a promítá se do něj název řeky Nisy ve všech

třech jazycích euroregionu. Obdobně je tomu v případě Euroregionu Labe, Beskydy, Těšínské

Slezsko, Krušnohoří či Bílé Karpaty. Některé euroregiony zvolily jazykově „univerzální

název“, který je používán ve všech jazycích (Silva Nortica, Glacensis, Egrensis a Silesia).

V ojedinělých případech se jedná o složeninu různých národních názvů (např. Bayerischer

Wald - Šumava – Mühlviertel).

Název české části (oficiální název)

Zde se jedná o oficiální název české strany, tak jak je uveden v zakládajícím dokumentu a

jak je sdružení (jak vyplývá z analýzy právní formy níže) registrováno. Někdy je název

poněkud obšírnější než samotný název euroregionu.

Právní forma české části

Téměř všechny národní české části euroregionů mají právní podobu zájmového sdružení

právnických osob na základě soukromého práva dle paragrafu § 20 písm. f občanského

zákoníku (zák. č. 40/1964 Sb. ve znění pozdějších předpisů). Dva euroregiony (Labe a

Pomoraví) mají právní podobu svazku obcí podle § 49 zákona o obcích (zák.č. 128/2000 Sb.

ve znění pozdějších předpisů).

Právní dokument české části

Každé sdružení má své stanovy či statut. Někdy existuje i zakládající dokument v podobě

smlouvy o založení sdružení.

Právní dokument zakládající přeshraniční euroregion (spolupráci národních stran)

Spolupráce jednotlivých národních částí se většinou odehrává na základě dohody mezi

těmito částmi. Většinou se jedná o rámcovou dohodu o spolupráci (kooperační dohodu) či

84

zakladatelskou dohodu přeshraničního euroregionu. Většinou má písemnou formu, ale např.

v případě Euroregionu Šumava se jedná pouze o dohodu ústní.

Partneři z druhé strany hranice (oficiální název)

V tomto sloupci jsou uvedeny oficiální názvy dalších částí euroregionů – tedy partneři, se

kterými je uzavřena dohoda o spolupráci.

Společný právní subjekt

V tomto hledisku bylo zkoumáno, zda přeshraniční euroregion má společnou právní

subjektivitu, jinými slovy, zda kooperační dohoda takovýto subjekt zakládá. Z analýzy

vyplynulo, že zatím jen jeden z euroregionů (Bílé-Biele Karpaty) má přeshraniční právní

subjektivitu. Je sdružením, které je zaregistrováno na slovenské straně. Na české straně

legislativa toto sdružení s účastí slovenského subjektu zaregistrovat neumožňuje.

Záměr vytvořit společný právní subjekt

S výše uvedeným bodem souvisí analýza poptávky po takovém společné právním subjektu.

Z analýzy vyplývá, že většina euroregionů o tomto kroku uvažuje. I míra aktuálnosti a

závažnosti úvah se liší. Některé euroregiony na přípravách již pracují a mají tento stav

stanovený jako svůj cílový47, jiné tento záměr neodmítají, ale stále zvažují přínosy a náklady

(především značnou administrativní náročnost takového kroku).

Zájem o využití ESÚS

Nejaktuálnějším nástrojem, který by měl umožnit zakládání těchto právních subjektů je

Evropské seskupení pro územní spolupráci a mezi euroregiony byl zkoumán zájem využít

tohoto nástroje. Většina euroregionů se nachází ve fázi vyčkávání. Některé euroregiony se již

na tento krok připravují formou zpracování analýzy nebo studie využitelnosti. Jiné

euroregiony zatím o tomto nástroji neuvažují (čekají na prohloubení stávající spolupráce nebo

sledují možnost využití jiných právních nástrojů).

Závěr

Současný stav i vývojové tendence se dají shrnout do následujících tezí:

• České části euroregionů mají právní formu zájmového sdružení právnických osob dle

paragrafu § 20 písm. f) občanského zákoníku č. 40/1964 Sb. ve znění pozdějších

předpisů nebo sdružení obcí podle § 49 zákonu o obcích č. 128/2000 Sb. ve znění

47 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa má ve rámcové dohodě o spolupráci mezi svými cíly a úkoly stanoveno, že

„prioritním cílem Sdružení je vytvoření společného právního subjektu“ (§ 2, odst. 7). Tento cíl byl doplněn do

rámcové dohody na prvním zasedání společné třístranné rady po východním rozšíření EU v roce 2004 (zasedání

rady dne 5. června 2004 na zámku Lemberk).

85

pozdějších předpisů (především v závislosti na tom, zda jsou členy sdružení pouze

obce nebo i jiné subjekty).

• Zájmová sdružení právnických osob mají slabé právní postavení, jelikož se tak staví

na úroveň dalších sdružení. Vzhledem k úloze, kterou většina euroregionů hraje

v rozvoji příhraničního území či v implementaci evropských podpůrných programů, je

to právní postavení ne zcela odpovídající jejich významu.

• Národní části euroregionu tvoří společný euroregion na základě dohody o spolupráci

s částmi z druhé strany hranice.

• Tyto dohody mají většinou psanou podobu a popisují fungování euroregionu vč.

společných struktur.

• Tyto dohody nezakládají na přeshraniční úrovni právní subjekt a euroregion jako

takový tedy nemá právní subjektivitu. Tu mají pouze jeho jednotlivé národní části.

• Zhruba polovina euroregionů uvažuje o vytvoření společného právního subjektu –

ovšem míra intenzity těchto úvah se značně liší.

• Ty euroregiony, které uvažují o vytvoření přeshraničního právního subjektu většinou

plánují využití právního nástroje ESÚS.

• Ve vztahu k ESÚS je většina euroregionů ve fázi vyčkávání. Jen některé již podnikají

přípravné (většinou analytické) kroky.

4.3 Členství v euroregionu

4.3.1 Popis situace v jednotlivých euroregionech

Popis členské základy, na základě dotazníkového šetření mezi českými částmi euroregionů,

obsahuje následující tabulka:

Tab. 4-3 Problematika členství v jednotlivých euroregionech

Euroregion

Popis situace v oblasti členské základny

Na začátku fungování euroregionu byly jeho členy pouze obce (25). Největší nárůst

členství byl zaznamenán od roku 1996. Hlavním motivem členství byla snaha obcí být

Nisa

blíže evropským dotacím (souvislost s fungováním programu PHARE CBC). Pak se

růst členské základny zpomalil a za poslední 4 roky je pak členská základna stabilní –

cca 140 obcí. Členem euroregionu je i hospodářská komora a Liberecký kraj.

Euroregion Labe je jediným příkladem euroregionu, kde je členství vyhrazeno pouze

Labe

obcím. Euroregion Labe je svazkem obcí. Původně byly členy 4 okresy, ale po zrušení

okresních úřadů se členy staly jednotlivé obce (116). Za posledních 5 let došlo

86

k poklesu počtu členských obcí o cca 10%, nicméně z euroregionu vystupují

především malé obce s neuvolněnými starosty, malým rozpočet a s větší vzdáleností od

hranic.

Euroregion Krušnohoří je sdružením právnických osob a jeho členy jsou jak obce,

další organizace tak i firmy. Zpočátku bylo členy 70 obcí. Poté následovala stagnace a

pokles počtu členských obcí až na 55. Od roku 1995 zaznamenává euroregion trvalé

Krušnohoří

rozšiřování členské základy až na současných 78 obcí a 36 členských organizací.

Euroregion na základě pozitivních zkušeností otevřel členství i firmám. Po vstupu

České rafinérské (1999/2000) pak začaly vstupovat další firmy.

Členy Euroregionu Egrensis jsou zatím pouze města a obce, a sdružení obcí. Vzhledem

k tomu, že euroregion je sdružením právnických osob, mohou do něj vstupovat i jiné

Egrensis

organizace. Členská základna je poměrně stabilní až na výkyv v roce 2006 (vystoupilo

sdružení 19 obcí).

Členem euroregionu mohou být právnické osoby z území euroregionu, které se

ztotožňují s cílem sdružení a plní další podmínky pro členství upravené stanovami.

Členy euroregionu jsou obce, města a dále 3 organizace: Správa NP a CHKO Šumava,

Okresní hospodářská komora Klatovy a Oblastní hospodářská komora Prachatice.

Šumava

Zakládajícími členy byly Okresní úřady (Domažlice, Klatovy, Prachatice, Český

Krumlov). Iniciátorem vzniku bylo Regionálmí sdružení Šumava a samotné obce a

města. Členská základna je stabilní, pouze v roce 2007 se změnily stanovy (vymezené

území rozšířeno o okres Strakonice) a k Euroregionu Šumava na základě žádosti

přistoupilo 32 obcí z Blatenska.

Euroregion Glacensis je zájmovým sdružením jehož členy jsou převáženě obce (vč.

Glacensis

svazků obcí). Členy Euroregionu jsou i 3 kraje, na jejichž území se euroregion

rozkládá: Královehradecký, Pardubický a Olomoucký.

Členy Euroregionu Praděd-česká část jsou obce a města. Statut nicméně umožňuje

členství i jiným subjektům. Zakládajícími členy v roce 1997 bylo 61 obcí z území

Praděd

okresů Bruntál a Jeseník. Členská základna zaznamenává mírný nárůst. V současné

době je členy euroregiony 74 obcí.

Členy Regionálního sdružení pro česko-polskou spolupráci Těšínského Slezska (české

Těšínské

části Euroregionu) jsou obce sdružené ve Svazu obcí okresu Karviná, Regionální radě

Slezsko

rozvoje a spolupráce se sídlem v Třinci a Sdružení obcí Jablunkovska. Členská

základna je stabilní.

V současné době je členem euroregionu 63 měst a obcí, měst je 5, obcí 58. Region je

Silesia

otevřen v případě zájmu nově přistupujícím členů, někteří členové jsou současně ve 2

euroregionech. Euroregion nerozšiřuje své území, protože jeho hranice jsou hranicemi

87

sousedních euroregionů.

Českou část euroregionu tvoří Sdružení obcí a měst jižní Moravy. Členská základna je

Pomoraví

dlouhodobě stabilní.

V současné době je členem euroregionu 63 měst a obcí, měst je 5, obcí 58. Region je

otevřen v případě zájmu nově přistupujícím členů, někteří členové jsou současně ve 2

Beskydy

euroregionech. Euroregion nerozšiřuje své území, protože jeho hranice jsou hranicemi

sousedních euroregionů.

Členy Regionu Bílé Karpaty jsou především mikroregiony a sdružení obcí a statutární

město Zlín. Mezi členy jsou 2 firmy. Dalšími členy jsou Regionální rozvojová

Bílé Karpaty

agentura Bílé Karpaty - Moravské Kopanice, Střední uměleckoprůmyslová škola

sklářská Valašské Meziříčí a Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně. Členská základna je

dlouhodobě stabilní.

Česká část euroregionu (Jihočeská Silva Nortica) je zájmovým sdružení právnických

osob a má v současné době 51 členů, z toho 17 měst, 25 obcí, 9 dalších subjektů: 3

komory (hospodářská a 2 agrární), 3 poradenské firmy, 3 firmy (ČSAD Jihotrans,

Silva Nortica

ADACO a.s. J. Hradec, ENVI s.r.o. Třeboň). Zakládajících členů v roce 2002 bylo 36

– zejména města a obce okresů J. Hradec a Č. Budějovice, do 2 let pak přistoupily

další subjekty. Od roku 2004 je členská základna stabilní (až na vystoupení dvou

malých obcí v letech 2006-2007).

4.3.2 Shrnutí hlavních charakteristik

Problematiku členství v euroregionu shrnují následující teze:

• Základ členské základny každého euroregionu tvoří města a obce z předem

definovaného území euroregionu. Ty jsou členy buď samostatně (častější varianta)

nebo jsou členy jejich sdružení v podobě svazků obcí nebo mikroregionů (méně častá

varianta – např. Bílé Karpaty či Těšínské Slezsko).

• Většina euroregionů je zájmovým sdružením právnických osob a jejich stanovy

zpravidla umožňují členství dalším subjektům, pokud jsou z daného euroregionu a

ztotožňují se s cíli euroregionu. Podle dostupných informací pouze euroregiony Labe a

Pomoraví jsou výhradně sdružením obcí.

• Existují euroregiony, které členství jiných subjektů umožňují, ale tato možnost nebyla

zatím využita (např. Euroregion Praděd či Egrensis).

• Kromě obcí a jejich svazků jsou dalšími členy48 euroregionů v ČR především:

48 Někdy mají statut zvláštního členství – např. v Euroregionu Silesia statut tzv. přidružených členů.

88

o Hospodářské komory (Silva Nortica, Silesia, Egrensis, Nisa).

o Vysoké školy (Bílé Karpaty, Silesia, Krušnohoří)49 či střední školy (Bílé

Karpaty).

o Kraje (Nisa, Glacensis, zvláštní statut Silva Nortica, Šumava – viz dále).

o Firmy (nejvíce Krušnohoří, Silva Nortica).

o Subjekty zabývající se ochranou přírody - správa NP či CHKO – (Silva

Nortica, Krušnohoří).

o Občanská sdružení (Silesia, Krušnohoří).

4.3.3 Vývojové tendence

Členská základna euroregionů je většinou stabilní. Pokud by se měly zobecnit tendence, dá

se říci, že po založení euroregionů členská základna většinou rostla a následně se

stabilizovala. V některých euroregionech dochází ještě dodnes k mírnému nárůstu členů

(hlavně u těch mladších), v některých naopak dochází k občasnému vystoupení zejména

malých obcí či obcí, které jsou členy více euroregionů. S členstvím obcí v euroregionu souvisí

již jednou zmíněný motiv zapojení se do přeshraniční spolupráce, kterým může být

spolupráce samotná (potřeba spolupracovat) či finanční motiv. Bohužel v dnešní době je

mnoho starostů motivováno právě finančními aspekty spolupráce. Objevuje se trend, že

starostové (a obecně komunální politici) jsou hodnoceni podle objemu různých dotací, které

dokázali pro obec získat. Tento faktor představuje největší nebezpečí pro kvalitu a rozvoj

přeshraniční spolupráce a euroregionů jako takových.

4.4 Velikost euroregionů

Před podrobnějším zkoumání euroregionů je potřeba zmínit dva hlavní problémy, které

existují při používání statistických dat k podrobnějším analýzám.

První se týká dostupnosti dat a pramení ze skutečnosti, že „základními“ členy euroregionů

jsou obce. Pro komparaci jednotlivých relevantních ukazatelů je tedy zapotřebí disponovat

daty na úrovni jednotlivých obcí. Porovnávat dostupnější data na úrovni okresů je velmi

nepřesné, jelikož v některých případech může být členství v euroregionu otázkou jen několika

obcí daného okresu50.

49 Zvláštní postavení mají vysoké školy v Euroregionu Nisa, kde se jejich spolupráce rozvíjela od samého

počátku a vysoké školy si vytvořily vlastní „Akademické koordinační středisko v Euroregionu Nisa“, jež

formálně spadá pod euroregion, ale funguje na něm nezávisle.

50 Největší nepoměr geografickém pokrytí obcemi v porovnání s okresy, z kterých převážně obce pocházejí, je

v případě euroregionů Pomoraví a Glacensis.

89

Druhý problém se týká aktuálnosti dat a je zapříčiněn měnícím se členstvím jednotlivých

obcí. Euroregion je dobrovolným sdružením a proto do něj mohou obce vstupovat i z něj

vystupovat, což znamená, že členská základna se i v průběhu roku mění. Členství vzniká

většinou zaplacením členského příspěvku a jeho nezaplacením na druhou stranu i končí

(samozřejmě to je obvykle spojeno s jednoduchým oznámením).

Pro tuto analýzu jsou většinou použita nejnovější dostupná data k 31. 12. 2007. Jedná se o

data za české části euroregionů.

Velikost euroregionů lze posuzovat podle několika hledisek: podle rozlohy či podle počtu

obyvatel. Dalším, u euroregionů důležitým hlediskem, je počet členských obcí. Data

k jednotlivým euroregionům shrnuje následující tabulka.

Tab. 4-4 Velikost euroregionů v ČR (k 31. 12. 2007)

Počet

Rozloha v km2 Obyvatelstvo

Euroregion

členských obcí

Nisa

145

2 713,5

448 105

Labe

92

1 558,1

374 554

Krušnohoří

76

1 531,9

298 568

Egrensis

47

1 642,8

234 582

Šumava

124

3 678,1

182 466

Glacensis

102

1 836,3

276 409

Praděd

74

1 895,2

131 583

Těšínské Slezsko

41

763,2

351 277

Silesia

56

1 074,3

222 992

Pomoraví

77

1 745,4

672 019

Beskydy

61

948,5

164 467

Bílé Karpaty

149

2 236,0

354 738

Silva Nortica

40

1 692,9

261 164

Zdroj: Český statistický úřad, pracoviště Liberec.

4.4.1 Rozloha (geografické pokrytí)

Pokud se podíváme na rozlohu jednotlivých euroregionů, vypadá situace následovně:

Tab. 4-5 Velikost euroregionů v ČR – podle rozlohy (k 31. 12. 2007)

90

Průměrná rozloha

Rozloha

v Počet

Euroregion

členské obce

km2

členských obcí v km2

Šumava

3 678,1

124

29,66

Nisa

2 713,5

145

18,71

Bílé Karpaty

2 236,0

149

15,01

Praděd

1 895,2

74

25,61

Egrensis

1 836,3

102

18,00

Glacensis

1 745,4

77

22,67

Pomoraví

1 692,9

40

42,32

Silva Nortica

1 642,8

47

34,95

Labe

1 558,1

92

16,94

Krušnohoří

1 531,9

76

20,16

Silesia

1 074,3

56

19,18

Beskydy

948,5

61

15,55

Těšínské Slezsko

763,2

41

18,62

Zdroj: Český statistický úřad, pracoviště Liberec.

Největším euroregionem co do rozlohy je Euroregion Šumava s 3 678 km2. Naopak

nejmenším je Euroregion Těšínské Slezsko. Velkou rozlohu Euroregionu Šumava (v

porovnání s dalšími euroregiony) i přes relativně menší počet obcí lze vysvětlit velkou

rozlohou obcí v řídce osídleném jižním hornatém pohraničí – téměř 30 km2. Vyšší průměrnou

rozlohu členské obce má jen sousední Silva Nortica.

Euroregiony lze rozdělit dle jejich rozlohy do 3 kategorií:

• Velké - s rozlohou nad 2 200 km2. Do této kategorie se řadí euroregiony Šumava,

Nisa a Bílé Karpaty.

• Střední – s rozlohou 1 500 – 2 200 km2. Do této kategorie spadá většina euroregionů:

Praděd, Egrensis, Glacensis, Pomoraví, Silva Nortica, Labe a Krušnohoří.

• Malé – s rozlohou pod 1 500 km2. Mezi nejmenší euroregiony patří Silesia, Beskydy a

Těšínské Slezsko.

91

Shrnutí

Euroregiony v ČR jsou co do své rozlohy poměrně nesourodé. Mezi velkými a malými

z nich existují velké rozdíly. Nicméně většina jich má rozlohu 1 500 – 2 200 km2

s průměrnou rozlohou 1 794 km2. Průměrná rozloha katastru členské obce činí 23 km2.

4.4.2 Počet obyvatel

Dalším kritériem hodnocení velikosti euroregionu je počet obyvatel žijící na jeho území.

Tab. 4-6 Počet obyvatel v českých euroregionech (k 31.12.2007)

Euroregion

Obyvatelstvo

Pomoraví

672 019

Nisa

448 105

Labe

374 554

Bílé Karpaty

354 738

Těšínské Slezsko

351 277

Krušnohoří

298 568

Glacensis

276 409

Silva Nortica

261 164

Egrensis

234 582

Silesia

222 992

Šumava

182 466

Beskydy

164 467

Praděd

131 583

Zdroj: Český statistický úřad, pracoviště Liberec.

Rozdíly mezi euroregiony existují i v tomto kritériu. Nejvíce obyvatel žije v Euroregionu

Pomoraví – 672 019. Tato hodnota se výrazně vymyká hodnotám ostatních euroregionů. To je

dáno především členstvím města Brna v euroregionu51. Naproti tomu nejméně obyvatel žije

na území Euroregionu Praděd.

Euroregiony lze rozdělit dle počtu obyvatel do 4 kategorií:

• Velmi velké - s počtem obyvatel nad 400 000. Do této kategorie se řadí již zmiňované

Pomoraví a Nisa.

• Velké – s 350 000 – 400 000 obyvateli. Do této kategorie spadají 3 euroregiony:

Labe, Bílé Karpaty a Těšínské Slezsko.

51 Statutární město Brno mělo k 31. 12. 2006 366 680 obyvatel.

92

• Střední – s 200 000 – 350 000 obyvateli. Sem spadá Krušnohoří, Glacensis, Silva

Nortica, Egrensis a Silesia.

• Malé – s počtem obyvatel pod 200 000. Mezi nejmenší euroregiony se řadí Šumava

(zajímavý kontrast s rozlohou, kde je největším euroregionem), Beskydy a Praděd.

Shrnutí

Mezi euroregiony co do počtu obyvatel existují rovněž velké rozdíly. Nejmenší české části

mají přes 130 000 obyvatel, ty největší naopak přes 400 000. Průměrně žije v české části

euroregionu zhruba 300 000 obyvatel.

4.4.3 Počet členských obcí

Dalším důležitým ukazatelem je počet členských obcí. Do jisté míry odráží atraktivitu

euroregionu. Tím, že obce za své členství v euroregionu platí členské příspěvky, zvažují

přínosy tohoto členství. Nicméně počet obcí je ovlivněn i geografickým rozsahem

euroregionu.

Tab. 4-7 Počet členských obcí v českých částech euroregionů (k 31. 12. 2007);

Euroregion

Počet členských obcí

Bílé Karpaty

149

Nisa

145

Šumava

124

Glacensis

102

Labe

92

Pomoraví

77

Krušnohoří

76

Praděd

74

Beskydy

61

Silesia

56

Egrensis

47

Těšínské Slezsko

41

Silva Nortica

40

Zdroj: Český statistický úřad, pracoviště Liberec.

Graficky znázorňuje problematiku počtu členských obcí euroregionu následující graf:

Obr. 4-3 Počet členských obcí českých částí euroregionu v ČR

93

Počet členských obcí českých částí euroregionů v ČR

149

145

160

124

140

120

102

92

100

77

76

74

80

61

56

47

60

41

40

40

20

0

ří

isa

ěd

ava

oraví

um

rad

ilesia

ortica

Š

lacensis

Labe om

P

eskydy

S

grensis

lezsko

P

B

E

ílé Karpaty

N

G

rušnoho

B

K

Silva N

ěšínské S

T

Zdroj: Český statistický úřad, pracoviště Liberec.

Euroregiony lze rozdělit dle počtu členských obcí do 4 kategorií:

• Velmi velké - s počtem obcí nad 130. Do této kategorie se řadí euroregiony Bílé

Karpaty a Nisa.

• Velké - s počtem členských obcí 90-130. Sem spadají euroregiony Šumava,

Glacensis a Labe.

• Střední – s počtem členských obcí 50-90. Do této kategorie spadá 5 euroregionů:

Pomoraví, Krušnohoří, Praděd, Beskydy a Silesia.

• Malé – s počtem členských obcí pod 50. Do této kategorie patří euroregiony Egrensis,

Těšínské Slezsko a Silva Nortica.

Shrnutí

Euroregiony v ČR jsou nesourodé i co do počtu členských obcí. Největší mají přes 140

členských obcí zatímco nejmenší jen přes 40. Průměrný počet obcí na jeden euroregion je 83.

4.5 Organizační struktura

Každý euroregion si v průběhu své existence vyvinul svoji vlastní organizační strukturu.

Její forma je ovlivněna především právním postavením jednotlivých národních částí, ale také

rozsahem činností euroregionu či zvyklostmi specifickými na druhé straně hranice. Při

komparaci jednotlivých organizačních struktur zjistíme, že některé orgány se liší spíše jen

názvy, nicméně jejich zaměření je podobné. Přes tyto všechny různorodosti byla vypracována

následující zobecňující modelová organizační struktura euroregionů fungujících v České

republice:

94

Obr. 4-4 Modelová organizační struktura euroregionů

á

a

n

Jednotliví členové české části euroregionu -

Jednotliví členové partnerské části (resp.

sk

sdružení (města, obce, kraje, mikroregiony, další

partnerských částí) euroregionu

lad

len

instituce)

Č zák

í)

Valná hromada

u

(sněm, valné shromáždění)

n

žen

io

ru

é části

reg

Rada/představenstvo

ro

(sd

)

u

ersk

tu

n

(správní rada)

io

artn

u

reg

p

n

částí eu

y

či statu

Předsednictvo

io

v

ro

ch

o

án

ý

Předseda + místopředsedové

rg

regro

tliv

í o

o

le stan

eu

n

do

é části eu

Sekretariát/jednatelství

tern

(p

jedy

é in

česk

n

án

y

Kontrolní orgán

b

o

rg

án

(kontrolní komise, revizní

d

O

rg

b

komise, dozorčí rada, revizoři

O

O

účtů), případně další orgány

Společná fóra

Společná rada/generální

(Euro)

shromáždění/valné shromáždění

Regionální

částí)

(nejvyšší společný orgány)

řídící výbor

ích

(regionální

n

Presidium (+společný

d

monitorovací

president/předseda)

áro

y

(Výbor)

výbor) pro Fond

án

malých projektů

rg

ráci n

p

Sekretariát

é o

luo

čn

sp

le o

o

y

kontrolní orgán (dozorčí rada)

p

d

S

o

ho

ě d

Pracovní skupiny, komise

lad

a zák(n

95

Z diagramu jsou patrné tři organizační úrovně:

• Členská základna.

• Národní část euroregionu.

• Samotný euroregion jako přeshraniční společná struktura.

První se týká členské základny jednotlivých částí euroregionu. Nejčastějšími členy sdružení

na české straně jsou obce a města. Jak již bylo analyzováno výše, dalšími členy mohou být

například kraje či další instituce. Na druhé straně hranice většinou existuje podobné sdružení

s obdobnou členskou základnou, i když mohou existovat odlišnosti (např. v Německu nejsou

členy jednotlivé obce ale celé okresy - Landkreise). Každý z členů má vnitřní organizační

strukturu a rozhoduje o formě zastoupení ve strukturách národní části euroregionu (většinou

je to u obcí starosta, někdy v případě velkých měst, člen městské rady).

Druhá úroveň je úroveň národních částí euroregionu. V případě třístranného euroregionu se

jedná o tři části. Na české straně, kde mají euroregiony většinou právní formu sdružení

právnických osob, je největším základním orgánem valná hromada, ve které jsou zastoupeni

všichni členové sdružení. Někdy bývá tento orgán nazýván sněmem (Euroregion Labe) nebo

valným shromážděním (Bílé Karpaty, Beskydy). Valná hromada pak volí užší vedení sdružení

- většinou nazývaným rada euroregionu (správní rada v případě euroregionů Labe a Bílé

Karpaty či představenstvo u euroregionů Krušnohoří či Beskydy). Rada ze svého středu volí

předsedu s případnými místopředsedy tvořícími předsednictvo české části euroregionu.

Důležitým orgánem euroregionu je stálý sekretariát (či jednatelství) v jehož čele stojí sekretář

(či jednatel). Dále u většiny euroregionů figuruje kontrolní orgán.

Na základě dohody mezi českým sdružením a sdružením z druhé strany hranice pak vzniká

společný euroregion se společnými orgány, do nichž jsou delegováni zástupci obou stran (v

případě třístranného euroregionu se jedná o dohodu tří sdružení zakládající jeden společný

euroregion s orgány složenými ze zástupců ze všech tří stran). Těmito společnými orgány

obvykle jsou:

• Rada euroregionu (někdy generální či valné shromáždění52) složená buď

z některých nebo ze všech členů rad národních částí. Jedná se o nejvyšší

společný orgán.

52 Generální shromáždění má Euroregion Silva Nortica, valné shromáždění Bílé Karpaty. Silva Nortica pak např.

vůbec žádný takovýto orgán nemá.

96

• Presidium většinou složené z předsedů národních částí euroregionu.

V některých případech existuje jen jeden společný president53. Někdy má tento

orgán větší obsazení a jsou do něj zapojeni i jednatelé54.

• Sekretariát. Ten je většinou složený ze sekretariátů národních částí.

• Pracovní skupiny složené z expertů z obou stran hranice.

Jelikož jsou euroregiony zapojeny do implementace Fondu malých projektů, je pro účel

řízení fondu zřízen tzv. regionální řídící výbor (někde euroregionální řídící výbor či

monitorovací výbor). Euroregiony mohou mít zřízena další fóra (např. Euroregion Nisa má

tzv. Fórum bezpečnosti FOR-BE-S složené ze zástupců dotčených orgánů jednotlivých částí

euroregionu či E-Konvent vrcholných politiků z euroregionu). Euroregion Bílé Karpaty má

zřízenou společnou dozorčí radu. Tyto případy jsou ale spíše ojedinělé.

4.6 Činnost euroregionů

4.6.1 Pracovní skupiny euroregionů

Popis zaměření pracovních skupin i zaměření euroregionu jako takového obsahuje

následující tabulka:

Tab. 4-8 Popis zaměření pracovních skupin v jednotlivých euroregionech

Euroregion

Popis zaměření pracovních skupin

Skupiny expertu (EUREX) Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa se skládají z regionálních

odborníků. V současné sobě pracují skupiny pro tyto oblasti: Lesy, Silniční doprava,

Železniční doprava, Krizový management, Veřejné zdraví, Cestovní ruch,

Cykloturistika, Knihovny, Statistika, Historie, Památky a Školství. Jako projektové

skupiny byly navrženy skupiny Voda-Čistá Nisa, Hospodářství – Cena za inovace a

Nisa

Podstávkové domy. Zcela samostatně fungují skupiny Svazku měst „Malý trojúhelník“

Hrádek nad Nisou-Zittau-Bogatynia. Mezi přeshraniční iniciativy, které nejsou řízeny

sekretariáty Euroregionu Nisa patří Regionální plán nebo Spolupráce vysokých škol.

Euroregion podal v období 2004-2006 11 malých projektů. Pro období 2007-2013

připravuje několik projektů velkých.

Odborné pracovní skupiny (OPS) se zabývají odbornou problematikou v rámci

Labe

euroregionu a vypracovávají návrhy a doporučení, které jsou předkládány orgánům

euroregionu a jednotlivým komunálním společenstvím ke kontrole a rozhodnutí.

53 V tom případě je předseda druhé části euroregionu místopředsedou a úřad presidenta je založen na rotačním

principu.

54 Příklad euroregionu Silva Nortica.

97

Členové jsou v aktuálním dotačním období zahrnuti do hodnocení projektů Cíle 3.

Členové OPS jsou zvolení zástupci samosprávy a odborníci z jednotlivých oborů

činnosti. Rozhodnutím Rady existuje v současné době 6 pracovních skupin: OPS pro

podporu hospodářství/cestovní ruch, pro ochranu životního prostředí, pro kulturu,

vzdělávání, sport a sociálno, pro dopravu, pro ochranu před katastrofami a pro územní

rozvoj. Euroregion realizuje i vlastní projekty. Např. kulturní a sportovní kalendář či

sportovní olympiádu dětí a mládeže ERL.

V rámci Euroregionu Krušnohoří fungují následující komise: pro životní prostředí, pro

mládež a kulturu, subkomise pro muzea a kulturní památky, pro hospodářství a

Krušnohoří

turistiku, subkomise pro lidské zdroje, sociální komise, komise pro dopravu, pro

krizový management, pro zemědělství, pro sport. Dále funguje redakční rada

přeshraničního časopisu Infopress a revizní komise.

V rámci euroregionu funguje pouze pracovní skupina pro cestovní ruch, nicméně

Egrensis

euroregion je aktivní skrze projekty v oblastech jako je výuka jazyků či práce

s mládeží.

V Euroregionu Šumava pracuje nejaktivněji komise cestovního ruchu, v rámci které

jsou zřízeny i podkomise pro propagaci na veletrzích a pro propagační materiály.

Šumava

V této oblasti realizuje euroregion i vlastní projekty (např. tiskové materiály pro

veletrhy, cyklomapy apod.) Rovněž funguje komise pro kulturu, sport, školství a

mládež.

Euroregion Glacensis má společné komise v těchto oblastech: územní plánování,

Glacensis

historie, pohraniční přechody a komunikace, regionální rozvoj a turistika.

V Euroregionu Praděd neexistují trvalé pracovní skupiny, zřizují se pouze dle potřeby.

Euroregion se zaměřuje především na aktivity související s překračováním hranice a

Praděd

životním prostředím. Na aktivity typu people-to- poeople si podává rovněž vlastní

projekty.

V Euroregionu Těšínské Slezsko fungují pracovní skupiny: příhraniční infrastruktura a

Těšínské

překračování hranic, hospodářský rozvoj a trh práce, životní prostředí a zdravotnictví,

Slezsko

kultura,sport,vzdělávání a turistika.

I když stanovy euroregionu umožňují vznik pracovních skupin, a to jak stálých, tak

dočasných pro splnění specifických úkolů, v současné době nefungují žádné. Aktivity

Silesia

euroregionu jsou zejména v posledních letech zaměřeny na spolupráci škol a na

mládež jako takovou. Na svoje aktivity nepodává euroregion téměř žádné projekty.

Jedním z nejvýznamnějších vlastních projektů euroregionu byla realizace studie

98

překračování česko-polské hranice po vstupu obou zemí do Schengenu s názvem

„Border Crossing v Euroregionu Silesia“55.

Pomoraví

Formální pracovní skupiny v Euroregionu Pomoraví neexistují.

Při euroregionu existovaly komise, ale z praktického hlediska se jevily jako

Beskydy

neproduktivní.

V rámci euroregionu fungují pracovní skupiny: programová, lidské zdroje, cestovní

Bílé Karpaty

ruch, a životní prostředí. V rámci Euroregionu funguje rovněž tzv. základní tým

Vitrum Futurum (zaměřený na sklářství).

V Euroregionu Silva Nortica jsou ustaveny tyto pracovní skupiny: infrastruktura a

doprava (vč. problematiky bezpečnosti a partnerství), hospodářství ( zahrnuje cestovní

Silva Nortica

ruch, podnikání, zemědělství, životní prostředí) a život v regionu (zahrnuje kulturu a

sport, lidské zdroje, sociální oblast a zdravotnictví)

Euroregiony všeobecně podporují rozvoj přeshraniční spolupráce. Předmětem analýzy byly

specifické oblasti této spolupráce. Všechny euroregiony se zaměřují na implementaci Fondu

malých projektů v rámci programů přeshraniční spolupráce. Většina euroregionů se ale

neomezuje jen na tuto aktivitu a má zřízeny pracovní skupiny či komise složené z odborníků

na danou problematiku z obou (resp. ze všech tří) stran hranice. Níže jsou uvedeny hlavní

oblasti seřazené podle důležitosti (četnosti výskytu u jednotlivých euroregionů):

Tab. 4-9 Zaměření pracovních skupin euroregionů v ČR

Oblast

Euroregiony

Počet

Nisa (speciální skupina pro Cykloturistiku), Labe, Krušnohoří,

Egrensis, Šumava (speciální podskupina pro propagační

Cestovní ruch

10

materiály), Glacensis, Těšínské Slezsko, Bílé Karpaty, Silva

Nortica, Šumava

Labe, Krušnohoří, Glacensis (zaměření i na hraniční přechody),

Doprava

Těšínské Slezsko (infrastruktura a překračování hranic), Silva

6

Nortica (infrastruktura)

Labe, Nisa (rozděleno na problematiku vod (čistá Nisa) a lesů),

Životní prostředí

6

Krušnohoří, Těšínské Slezsko, Bílé Karpaty, Silva Nortica

Nisa (speciální PS zaměřená na památky), Labe, Krušnohoří

Kultura

(subkomise pro muzea a kulturní památky), Těšínské Slezsko,

6

Silva Nortica, Šumava

55 Za tento projekt obdržel Euroregion Silesia v roce 2006 čestné uznání AEBR.

99

Nisa, Labe, Krušnohoří, Těšínské Slezsko (vč. zaměření na trh

Hospodářství

5

práce), Silva Nortica

Sport

Krušnohoří, Labe, Těšínské slezsko, Silva Nortica, Šumava

5

Nisa, Labe, Těšínské Slezsko, Šumava (vč. problematiky

Školství

4

mládeže)

Krizový

Nisa (vč. existence ústranného Fóra bezpečnosti – FORBES),

management,

3

Labe, Krušnohoří, Silva Nortica

bezpečnost

Veřejné

Nisa, Těšínské Slezsko, Silva Nortica

3

zdraví/zdravotnictví

Lidské zdroje

Krušnohoří, Bílé Karpaty, Silva Nortica

3

Historie

Nisa, Glacensis

2

Územní rozvoj/

Labe, Glacensis (vč. další skupiny pro regionální rozvoj)

2

plánování

Sociální věci

Krušnohoří, Silva Nortica

2

Zemědělství

Krušnohoří, Silva Nortica

2

Knihovny

Nisa

1

Statistika

Nisa

1

Graficky je četnost výskytu zaměření pracovních skupin u euroregionů v ČR znázorněna

v následujícím grafu:

Obr. 4-5 Zaměření pracovních skupin euroregionů v ČR

Počet euroregionů kde fungují pracovní skupiny v dané oblasti

Statistika

Knihovny

Zemědělství

Sociální věci

Územní rozvoj/územní plánování

Historie

Lidské zdroje

Veřejné zdraví/zdravotnictví

Krizový management, bezpečnost

Školství

Sport

Hospodářství

Kultura

Životní prostředí

Doprava

Cestovní ruch

0

2

4

6

8

10

12

100

Z výše uvedené analýzy vyplývá, že euroregiony rozvíjejí spolupráci jednoznačně

nejčastěji v oblasti cestovního ruchu. Velmi důležitou oblastí je podle analyzovaného

zaměření pracovních skupin rovněž životní prostředí, doprava a kultura. Poté následují

aktivity v oblasti hospodářství, sportu a školství. Některé euroregiony mají pracovní skupiny

zaměřené na spolupráci v oblasti krizového managementu (bezpečnosti), veřejného zdraví

(zdravotnictví), školství a lidských zdrojů. Euroregiony Nisa a Glacensis mají rovněž

pracovní skupiny zaměřené na historii. Euroregiony Labe a Glacensis se rovněž zaměřují na

územní plánování a regionální rozvoj (této aktivitě se věnuje i Nisa ovšem na projektovém

základě56 bez stálé pracovní skupiny). Euroregiony Krušnohoří a Silva Nortica mají zaměřeny

pracovní skupiny na sociální věci či zemědělství. Euroregion Nisa jako jediný pak rozvíjí

spolupráci knihoven a statistických úřadů.

Vývojové tendence v pracovních skupinách

Nejrozvinutější systém pracovních skupin má jednoznačně Euroregion Nisa, kde existuje 15

poměrně specificky zaměřených pracovních skupin (např. v dopravě existuje zvlášť skupina

pro silniční a zvlášť pro železniční dopravu). Velkou přidanou hodnotou takovýchto

pracovních skupin je rozvoj lidských zdrojů. Skupiny dávají účastníkům možnost získávat

nové poznatky, schopnosti a zkušenosti. U mnoha euroregionů je ovšem patrná tendence

koncentrace několika podobných témat do jedné pracovní skupiny (např. Euroregiony Labe,

Těšínské Slezsko či Silva Nortica57). Řada euroregionů nemá stálé pracovní skupiny vůbec a

zakládají pracovní skupiny pouze ad hod pro jednotlivé aktuální problémy (např. Silesia,

Beskydy či Praděd). Pro úplnost je potřeba dodat, že euroregiony rovněž rozvíjejí své aktivity

mimo pracovní skupiny (např. v jazykové oblasti či v práci s mládeží).

4.6.2 Personální zabezpečení – činnost sekretariátů

Každodenní činnost euroregionů je zajišťována jejich sekretariáty. Právě personální

zabezpečení fungování euroregionů do značné míry ovlivňuje rozsah jejich činností.

Následující tabulka obsahuje přehled počtu pracovníků sekretariátů českých částí

euroregionů. Pracovníci jsou rozděleny do tří kategorií podle zaměření:

• Všechny euroregiony hrají zásadní roli v implementaci Fondu malých projektů a

tudíž mají personál vyčleněný výhradně pro tuto činnost. Tito pracovníci jsou

financování z příslušného programu přeshraniční spolupráce.

56 Projekt KOREG - Koordinace regionálního rozvoje v Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa.

57 V euroregionu došlo vzhledem k velké náročnosti v roce 2006 k redukci původně 9 pracovních skupin na 3.

101

• Většina euroregionů se nesoustředí jen na tuto svoji administrativní činnost, ale

rozvíjí aktivity podporující přeshraniční spolupráci. Dalo by se říci, že se jedná o

„čistou“ euroregionální práci jako je koordinace pracovních skupin, iniciace a

zprostředkovávání partnerství, publikační činnost, realizace vlastních přeshraničních

projektů sloužících k rozvoji přeshraniční spolupráce atd.

• Některé euroregiony vyvíjejí rovněž svoji vlastní hospodářskou činnost, která jim

přináší další příjmy. Jednoznačně nejaktivnější v této oblasti je Euroregion Nisa.

Dalším euroregionem, který zaměstnává pracovníky zabývající se hospodářskou

činností je Euroregion Těšínské Slezsko.

Tab. 4-10 Pracovníci sekretariátů českých částí euroregionů v ČR

Z toho:

Celkový

z toho pracovníci

pracovníci

pracovníci zabývající

Euroregion

počet

zabývající se

vyčlenění

se euroregionálními

pracovníků

hospodářskou

pro FMP

aktivitami

čínností

Nisa

10,0

5,0

2,0

3,0

Glacensis

7,0

5,0

2,0

0,0

Těšínské Slezsko

6,0

4,0

1,0

1,0

Egrensis

4,0

3,0

1,0

0,0

Labe

4,0

2,0

2,0

0,0

Krušnohoří

3,0

1,5

1,5

0,0

Silva Nortica

2,0

1,5

0,5

0,0

Praděd

2,0

1,0

1,0

0,0

Silesia

2,0

1,5

0,5

0,0

Beskydy

2,0

0,7

1,3

0,0

Bílé Karpaty

2,0

2,0

0,0

0,0

Šumava

2,0

1,5

0,5

0,0

Pomoraví

0,0

0,0

0,0

0,0

Zdroj: Euroregion Nisa.

Nejvíce pracovníků má sekretariát Euroregionu Nisa (10). Je to dáno administrací dvou

Fondů malých projektů (s dalším třístranným euroregionem Glacensis mají nejvíce

pracovníků vyčleněných na tuto činnost) a rovně jednoznačně největší angažovanosti

v hospodářské činnosti. Na druhé straně spektra je Euroregion Pomoraví, který de facto jako

euroregion vůbec nefunguje. Jedná se jen o sdružení, které bylo vytvořeno, aby bylo možné

102

čerpat finanční prostředky z FMP, ale nemá žádné personální zázemí. Administraci FMP

vykonává rozvojová agentura.

Obr. 4-6 Pracovníci sekretariátů českých částí euroregionů v ČR

Počet pracovníků sekretariátů českých částí euroregionů v ČR (2008)

Pomoraví

Šumava

Bílé Karpaty

Beskydy

Silesia

Praděd

Silva Nortica

Krušnohoří

Labe

Egrensis

Těšínské Slezsko

Glacensis

Nisa

0,0

2,0

4,0

6,0

8,0

10,0

12,0

Pracovníci FMP

Pracovníci Euroregionu

Pracovníci hosp.činnosti

Zdroj: Euroregion Nisa.

4.6.3 Projektová iniciativa euroregionů

Dalším aspektem posuzování činnosti euroregionů je jejich vlastní projektová aktivita. Aby

euroregiony byly schopny rozvíjet i s omezenými finančními prostředky z členských

příspěvků širší spektrum euroregionálních aktivit, potřebují získat dodatečné zdroje.

Využívaným způsobem v tomto ohledu je podávání vlastních projektových žádostí do

programů přeshraniční spolupráce a následná realizace projektů. Aktivitu euroregionů ve

FMP, který je euroregionům nejbližší, ilustruje následující graf:

Obr.4-7 Realizované vlastní projekty ve Fondu malých projektů

Realizované vlastní projekty FMP u Euroregionů v ČR v období 2005-2008 (v tis. Kč)

Pomoraví

0

Beskydy

0

Silva Nortica

0

Krušnohoří

0

Silesia

90

Egrensis

280

Bílé Karpaty

290

Těšínské Slezsko

375

Šumava

641

Labe

1 100

Praděd

1 580

Glacensis

2 440

Nisa

4 680

0

500

1 000

1 500

2 000

2 500

3 000

3 500

4 000

4 500

5 000

Zdroj: Euroregion Nisa.

103

Z grafu je patrné, že většina euroregionů realizuje vlastní malé projekty. Tuto možnost

v roce 2008 nevyužívaly jen 4 euroregiony. Některé euroregiony připravují a realizují i vlastní

tzv. velké projekty v programech přeshraniční spolupráce. Tam je samozřejmě větší

konkurence a ne všechny připravené žádosti jsou schváleny. Aktivitu euroregionů v tomto

ohledu zobrazuje následující graf.

Obr. 4-8 Požadovaná dotace u zpracovaných velkých projektů euroregionů (bez projektů na správu a

administraci FMP)

Zpracované velké projekty a žádané dotace u Euroregionů v ČR v roce 2008 (v tis. Kč)

Pomoraví

0

Krušnohoří

0

Silesia

0

Egrensis

0

Labe

0

Praděd

0

Beskydy

570

Šumava

1 825

Glacensis

2 482

Těšínské Slezsko

4 700

Bílé Karpaty

12 500

Silva Nortica

13 000

Nisa

229 950

0

50 000

100 000

150 000

200 000

250 000

Zdroj: Euroregion Nisa.

Z uvedeného grafu je opět patrná jednoznačná dominance Euroregionu Nisa a skutečnost,

že zpracováním a podáváním velkých projektů se zabývá jen polovina euroregionů.

4.7 Vztahy euroregionů s kraji

Pro efektivní fungování euroregionů je důležitý jejich vztah s kraji, jako samosprávnými

subjekty zodpovědnými za rozvoj svého území. Vztah euroregionů a krajů je ovšem velmi

různorodý.

4.7.1 Determinanty vztahů krajů a euroregionů

Na úroveň a kvalitu vzájemných vztahů krajů a euroregionů má vliv několik faktorů:

• Doba vzniku euroregionu.

• Osobní postoje a vztahy komunálních a krajských politiků.

• Velikost euroregionu a kraje.

104

Doba vzniku

Doba vzniku euroregionu hraje ve vztahu s krajem důležitou roli. Na některých hranicích

(především na česko-německé) kraje vznikly později než euroregiony. Euroregiony již

existovaly a aktivně pracovaly mnoho let před tím, než vznikly samosprávné kraje. Na rozdíl

od jiných států nebyly kraje do zakládání a fungování euroregionů zapojeny a euroregiony

vznikaly z iniciativ komunální sféry. Došlo tedy k situaci, kdy v roce 2000 vedle sebe

existovaly euroregiony, mající především na česko-německé hranici dlouholeté zkušenosti

s přeshraniční spoluprací a s evropskými předvstupními fondy a nově vzniklé kraje teprve

hledající pole své působnosti.

Osobní postoje a vztahy komunálních a krajských politiků

Vztah krajů a euroregionů tak závisel na pragmatičnosti a otevřenosti místních a

regionálních politiků ke vzájemné spolupráci. Při pragmatickém přístupu mohly být již

vzniklé struktury využívány kraji (synergický efekt). Pokud ovšem byl euroregion vnímán

jako „konkurent“ kraje, mohly být vzájemné vztahy dokonce „nepřátelské“.

Velikost euroregionu a kraje

Dalším důležitým faktorem je geografická velikost kraje a euroregionu. V některých

případech se na území jednoho kraje nachází několik euroregionů (případ Moravskoslezského

kraje a euroregionů Praděd, Silesia, Těšínské Slezsko a Beskydy). Naopak existují

euroregiony, které zasahují do několika krajů (např. Glacensis).

4.7.2 Kategorizace vztahů euroregionů a krajů

Na základě provedeného průzkumu se dají vztahy krajů a euroregionů kategorizovat do

těchto podob:

• Členství kraje v euroregionu – v tomto případě je kraj zapojen do činnosti

euroregionu, je zastoupen jak v pracovních tak v řídících strukturách a platí členské

příspěvky (většinou stanoveny paušálně dohodou58, ne na základě počtu obyvatel, jak

tomu bývá u členských obcí). Do této kategorie spadá Euroregion Nisa a Glacensis.

• Účast kraje v činnosti euroregionu na základě dohody o spolupráci. V tomto případě

existuje formální dohoda upravující vztah euroregionu a kraje vč. zapojení kraje do

fungování euroregionu a případného finančního příspěvku. Krajští experti jsou

většinou členy pracovních skupin euroregionu. Toto je případ euroregionů Labe a

Krušnohoří.

58 Buď za celý kraj (Euroregion Nisa) či za okres způsobilý přijímat pomoc z FMP (Euroregion Glacensis).

105

• Účast kraje v činnosti euroregionu bez formální dohody o spolupráci. V tomto případě

je kraj rovněž zapojen do fungování euroregionu. Obvykle je jeho účast doprovázena

finančními příspěvky. Tento typ vztahu mají s kraji euroregiony Šumava a Silva

Nortica.

• Občasná spolupráce jen v určitých oblastech, především v oblasti cestovního ruchu či

implementace evropských programů. Toto je případ euroregionů Egrensis, Praděd,

Silesia, Beskydy.

• Žádná spolupráce. Jedná se o teoretickou kategorii, která se vyskytovala jen v určitých

obdobích.

Reálná hloubka spolupráce ovšem nezáleží jen na formálních aspektech, ale především na

angažovanosti, pochopení a postojích jak politiků tak samotných úředníků. Tzn. že spolupráce

bez formální dohody může fungovat lépe než v případě, kdy je sice dohoda formálně

uzavřena, ale reálně nemusí být naplňována.

4.8 Vztahy s centrálními úřady

Do působnosti a práce euroregionů zasahuje několik ministerstev na centrální úrovni.

Vzhledem k tomu, že pole působnosti euroregionů ve své nejrozvinutější podobě zahrnuje

téměř všechny aspekty lidského života, při své činnosti vyvstává potřeba euroregionů

komunikovat s téměř všemi ministerstvy.

Z hlediska samotného fungování euroregionů na ně mají největší vliv tato ministerstva:

• Ministerstvo pro místní rozvoj (MMR). To je v České republice gestorem regionálních

podpůrných programů i tvorby rozvojových koncepcí. Pro euroregiony je to klíčové

ministerstvo právě s ohledem na jejich zapojení do implementace programů

přeshraniční spolupráce. MMR má velmi významný vliv na to, jak budou euroregiony

do těchto aktivit zapojeny. Vzhledem k neodpovídajícímu právnímu postavení

euroregionů ministerstvo může, ale nemusí euroregiony považovat za významné

aktéry regionálního rozvoje hraničních oblastí. Zde se setkáváme s dvěma základními

koncepcemi:

o Decentralizace – centrální orgány (ministerstvo) deleguje na euroregiony

většinu pravomocí v tvorbě a implementaci podpůrných programů (jedná se

především o programy na podporu přeshraniční spolupráce – PHARE CBC,

106

INTERREG IIIA, Evropská územní spolupráce) a vykonává pouze kontrolní

funkce.

o Centralizace – co možná nejvíce pravomocí ponechat v centru a do regionů

delegovat jen nezbytné minimum, případně řešit zřízením regionálních

poboček centrálních orgánů.

Pokud máme hodnotit vztahy euroregionů a MMR, zpočátku panovala k euroregionům

nedůvěra a jejich zapojení do programů přeshraniční spolupráce prosazovala hlavně

Evropská komise, jelikož se tato decentralizace především Fondu malých projektů v EU

osvědčila. S tím, jak byly na euroregiony delegovány větší a větší zodpovědnosti

v programech INTERREG IIIA a Evropská územní spolupráce, si euroregiony postupně

vybudovaly respekt a vztahy s MMR v současné době hodnotí jako velmi dobré.

• Ministerstvo zahraničních věcí (MZV). Euroregiony hrají důležitou roli ve vztahu k

sousedním státům. MZV euroregiony vnímá a komunikuje s nimi, ale aktivně je

nepodporuje. Euroregiony jsou zapojeny do práce tzv. mezivládních komisí pro

přeshraniční spolupráci. Jedná se o pracovní grémia, která nemají vždy jasné

výsledky, ale jejichž práce může ovlivnit stanoviska ministerstev. Euroregiony

dodávají těmto komisím složeným především ze zástupců centrálních ministerstev

„realistický“ pohled na konkrétní problémy hranice. Jsou rovněž platformou pro

komunikaci s ministerstvy v rámci vlastní země.

• Ministerstvo dopravy (MD) a Ministerstvo vnitra (MV). S těmito ministerstvy

přicházely euroregiony do styku především ve vztahu k hraničním přechodům a to jak

v otázce otevírání nových tak úpravy režimů stávajících. Euroregiony hrály

významnou roli právě v oblasti rozvoje hraničních přechodů ve snaze zvýšit

prostupnost hranice. Zatímco spolupráce s MD byla poměrně dobrá, s MV byla velmi

špatná (neochota komunikovat, nereagování na podněty a žádosti).

4.9 Financování euroregionů

Jako každá organizace tak i euroregiony musí financovat svoji činnost. I když jsou

zájmovými sdruženími a jejich cílem není generovat zisk, potřebují finanční prostředky na

běžný provoz i na svoje aktivity podporující přeshraniční spolupráci.

107

4.9.1 Zdroje financování

Pro činnost euroregionů jsou velmi důležitým faktorem jejich příjmy. Od nich se odvíjí do

značné míry rozsah činností, které se euroregiony věnují. Problematiku příjmů euroregionů

shrnuje následující tabulka:

Tab. 4-11 Příjmy českých částí euroregionů v ČR a jejich hospodaření

Celkové příjmy z Další příjmy -

příspěvky na

finanční

členských

prodej služeb,

Euroregion

osobu

reserva/nesplacený

příspěvků (tis.

reklama apod. (v

(Kč/osoba)

úvěr (v tis. Kč)

Kč)

tis. Kč)

Egrensis

6,00

1 365

150

1 100

Glacensis

4,00

1 700

0

100

Krušnohoří

3,00

1 300

210

130

Nisa

3,00

1 750

2 600

4 600

Praděd

3,00

380

0

500

Silesia

3,00

670

0

-580

Šumava

3,00

800

0

0

Těšínské Slezsko

2,60

1 058

1 946

-600

Labe

2,50

923

0

0

Beskydy

2,50

420

180

600

Silva Nortica

2,00

916

208

-493

Pomoraví

1,00

235

0

235

Bílé Karpaty

0,37

110

180

0

Zdroj: Euroregion Nisa.

Na základě provedeného průzkumu lze zdroje financování euroregionů rozdělit do

následujících skupin:

1. členské příspěvky;

2. příspěvky od krajů či velkých měst;

3. příjmy z hospodářské činnosti (prodej služeb,…);

4. platby za administrování Fondu malých projektů v rámci programů přeshraniční

spolupráce;

5. financování některých aktivit z vlastních projektů předkládaných do programů

přeshraniční spolupráce;

6. prostředky z dalších evropských projektů;

7. prostředky poskytnuté jednorázově různými subjekty na konkrétní akce.

108

Členské příspěvky

Jelikož je euroregion dobrovolným sdružením, jehož hlavními členy jsou obce a města,

představují základní zdroj příjmů členské příspěvky těchto členů. Většinou je u obcí a měst

roční příspěvek stanoven určitou sazbou na jednoho obyvatele. Další členové mají většinou

členský příspěvek stanoven paušálně či neplatí vůbec.

Výši členských příspěvků v roce 2008 přehledně shrnuje následující graf:

Obr. 4-9 Výše členských příspěvků na 1 obyvatele v českých částech euroregionů v ČR

Výše členských příspěvků v Euroregionech ČR v Kč na 1 obyvatele (2008)

Bílé Karpaty

0,37

Pomoraví

1,00

Silva Nortica

2,00

Beskydy

2,50

Labe

2,50

Těšínské Slezsko

2,60

Šumava

3,00

Silesia

3,00

Praděd

3,00

Nisa

3,00

Krušnohoří

3,00

Glacensis

4,00

Egrensis

6,00

0,00

1,00

2,00

3,00

4,00

5,00

6,00

7,00

Zdroj: Euroregion Nisa.

Z grafu je patrné poměrně široké rozpětí výše členských poplatků. Pokud se podíváme na

výši celkového příjmu z členských příspěvků, do kterého se promítá počet obyvatel

euroregionu, vypadá situace následovně:

Obr. 4-10 Celkové příjmy z členských příspěvků v českých částech euroregionů v ČR

Členské příspěvky v Euroregionech ČR (2008)

Bílé Karpaty

110

Pomoraví

235

Praděd

380

Beskydy

420

Silesia

670

Šumava

800

Silva Nortica

916

Labe

923

Těšínské Slezsko

1 058

Krušnohoří

1 300

Egrensis

1 365

Glacensis

1 700

Nisa

1 750

0

200

400

600

800

1 000

1 200

1 400

1 600

1 800

2 000

Zdroj: Euroregion Nisa.

109

Příspěvky od krajů či velkých měst

Některé kraje podporují euroregiony finančně (většinou ty, které jsou do euroregionu nějak

zapojeny). V některých případech poskytují zvláštní dotace velká (statutární) města. Jedná se

o zvláštní druh členských příspěvků.

Příjmy z hospodářské činnosti

Některé euroregiony se nespoléhají pouze na příjmy z členských příspěvků a vyvíjí i

hospodářkou činnost, která generuje další vlastní příjmy. Většinou poskytují placené služby

jako zpracování projektových žádostí, studií proveditelnosti apod. Díky svým zkušenostem

s prací s veřejností i spoluprací se sousedními zeměmi jsou euroregiony ideálními partnery

k poskytování např. informačních služeb (např. při Euroregionu Nisa bylo zřízeno

Ministerstvem zahraničních věcí ČR Regionální evropské informační středisko (následně

Europe Direct)).

Obr. 4-11 Celkové příjmy z členských příspěvků, vlastní činnosti v českých částech euroregionů v ČR

Příjmy příspěvků a vlastní činnosti v Euroregionech ČR (2008)

Pomoraví

Labe

Šumava

Silesia

Praděd

Glacensis

Egrensis

Bílé Karpaty

Beskydy

Silva Nortica

Krušnohoří

Těšínské Slezsko

Nisa

0

500

1 000

1 500

2 000

2 500

3 000

3 500

4 000

4 500

5 000

Celkové příjmy z členských příspěvků (tis.Kč)

Další příjmy (prodej služeb, reklama apod.) v tis.Kč

Zdroj: Euroregion Nisa.

Z grafu je patrné, že nejaktivnějšími euroregiony co se týče do generování dodatečných

vlastních příjmů jsou euroregiony Nisa a Těšínské Slezsko. U nich jsou tyto příjmy dokonce

vyšší než příjmy z členských příspěvků. Vlastní příjmy rovněž generují euroregiony

Krušnohoří, Silva Nortica, Beskydy a Bílé Karpaty. Zbytek euroregionů získává příjmy pouze

z členských příspěvků.

Další kategorie buď nepředstavují klasický zdroj příjmů (jedná se o realizaci projektů, kde

jsou dotace určeny na přesně vymezené aktivity), nebo mají pouze doplňkový význam.

110

Platby za administraci Fondu malých projektů v rámci programů přeshraniční spolupráce

Dalším velmi významných zdrojem příjmů jsou platby za administraci Fondu malých

projektů. V rámci programu PHARE CBC většinou euroregiony fungovaly jako sekretariáty

pro výběr projektů a za tuto činnost získávaly finanční odměnu. Tyto finanční prostředky

ovšem nebyly hrazeny z technické pomoci programu (jak by se dalo předpokládat), ale

hradily je euroregionu úspěšní žadatelé (ve výši 5% výše poskytnutého grantu). V rámci

iniciativy INTERREG IIIA, kterou Česká republika využívá od svého vstupu do EU v roce

2004, došlo ke změně financování implementace Fondu malých projektů. Euroregiony si

podávaly v zásadě 2 velké projekty do tzv. „velkého“ INTERREGu, v rámci priority, která je

zaměřena pouze na FMP. Jeden velký projekt obsahoval tzv. „správcovství“ – tj. správu

balíku finančních prostředků, který může poté rozdělovat v rámci FMP, a druhý projekt

zahrnující již zmíněnou administraci (náklady spojené s projektovou přípravou, publicitou,

příjmem žádostí, jejich hodnocením a následným výběrem, uzavíráním grantových smluv se

žadateli, monitoringem projektů a v konečné fázi i s jejich hodnocením a finančním

vyúčtováním. Vzhledem k tomu, že se jednalo o projekty do iniciativy INTERREG,

požadovalo se, aby euroregiony zabezpečily vlastní podíl ve výši 25%. Na podobném

principu funguje FMP i v současném období v rámci cíle Evropská územní spolupráce.

Vzhledem k tomu, že euroregiony musí pokrýt vlastní podíl (hlavně z členských příspěvků) a

v rámci projektu na administraci odvézt přesně určenou práci, nejedná se o disponibilní zdroj

příjmů. V podstatě znamená rozšíření působnosti euroregionu o oblast, které je pro ně spíše

otázkou jisté prestiže než zdrojem příjmů.

Financování některých aktivit z vlastních předkládaných projektů do programů přeshraniční

spolupráce

Některé euroregiony se snaží maximálně zhodnotit jim svěřené příspěvky a podávají

projektové žádosti na své aktivity do programů přeshraniční spolupráce. Tak tomu bylo ve

PHARE CBC až do programu 1999 (což odpovídá roku 2002), kdy nastal obrat o 180 stupňů

a euroregiony byly vyloučeny z možnosti podporovat aktivity rozvíjející přeshraniční

spolupráci z tohoto programu. Tato situace se změnila přechodem na iniciativu INTERREG

IIIA, v rámci které se staly euroregiony opět způsobilými žadateli. Jedná se především o

projekty na vybudování potřebných struktur pro podporu přeshraniční spolupráce a přípravu

projektů a také na projekty pro členské obce. Projektová aktivita euroregionů byla podrobněji

analyzována v kapitole 4.6.3.

111

Prostředky z dalších evropských projektů

Euroregiony jako regionální aktéři (většinou zastupující místní a regionální samosprávy) se

mohou účastnit programu INTERREG IIIB a IIIC (meziregionální a transnacionální

spolupráce) v rámci kterého mohou být podávány projekty zaměřené na výměnu zkušeností

mezi evropskými regiony. Euroregiony mohou být rovněž zapojeny do dalších projektů ze

strukturálních fondů (jako např. projekt Partnerství ve Společném regionálním operačním

programu).

Prostředky poskytnuté jednorázově na konkrétní akce

Na jednotlivé akce jako jsou konference, workshopy, informační kampaně, atd. se snaží

euroregiony získat finanční prostředky od různých nadací, ministerstev, ambasád, konzulátů

či soukromých sponzorů.

4.9.2 Finance jako omezující faktor rozvoje činností euroregionů

Dalo by se říci, že rozsah činnosti euroregionů (podpora přeshraniční spolupráce ve všech

oblastech lidského života) je tak široký, že jejich aktivity jsou omezeny především (a možná

jedině) finančními prostředky, které mají k dispozici. Tuto hypotézu potvrdilo i provedené

dotazníkové šetření. Financování činnosti euroregionu představuje pravděpodobně největší

překážku rozvoje jejich práce. Omezujícím faktorem v mnoha případech nejsou ani tak

zdroje, jako zajištění cash-flow v průběhu roku (především v souvislosti s opožděnými

platbami za administraci FMP a z toho pramenící nutnosti předfinancovávat tuto

administraci). Některé euroregiony to nutí brát si např. překlenovací úvěr.

Obr. 4-12 Finanční rezervy/nesplacené úvěry českých částí euroregionů v ČR

Finanční rezervy/nesplacené úvěry v euroregionech v ČR (2008)

-600 Těšínské Slezsko

-580

Silesia

-493 Silva Nortica

Labe

0

Šumava

0

Bílé Karpaty

0

Glacensis

100

Krušnohoří

130

Pomoraví

235

Praděd

500

Beskydy

600

Egrensis

1 100

Nisa

4 600

-1 000

0

1 000

2 000

3 000

4 000

5 000

Zdroj: Euroregion Nisa.

112

Graf znázorňuje finanční stabilitu euroregionů. V tomto ohledu vyniká Euroregion Nisa,

který disponuje velkou finanční rezervou. Tato skutečnost má i vliv na počet připravených a

realizovaných projektů, neboť umožňuje využívat disponibilní prostředky na vlastní podíly

projektů. Dá se říci že většina euroregionů má vytvořeny alespoň nějaké finanční rezervy či

mají hospodaření vyrovnané. Tři euroregiony mají problémy s cash flow a byly nuceny si vzít

na financování svých aktivit úvěr (Těšínské Slezsko, Silesia a Silva Nortica).

4.10 Role Euroregionů v programech přeshraniční spolupráce v ČR

V popisné části práce byla věnována pozornost podpoře přeshraniční spolupráce v České

republice. Tato podpora má velmi velký význam pro euroregiony, proto bude v následujícím

části práce analyzována role euroregionů v těchto podpůrných programech Evropské unie a to

jednak na úrovni programu a jednak v implementaci Fondu malých projektů, kde euroregiony

hrají nejvýznamnější roli.

4.10.1 Role euroregionů v programech PHARE CBC

Úroveň programu

Euroregiony byly do implementace PHARE CBC zapojeny již téměř od samého počátku.

V prvním ročníku 1994 byla v JCC zastoupena pouze česká a německá ministerstva a

německé části euroregionů. Na základě požadavku německých částí euroregionů byly již od

ročníku 1995 zapojeny do JCC i české části euroregionů. Do příprav programů ale zapojeny

nebyly.

Fond malých projektů

V prvních programech PHARE CBC hrály euroregiony roli administrátora Fondu malých

projektů. Pak nastala pro euroregiony zásadní změna, kdy byly postaveny před výběr buď být

zastoupeny v řídících strukturách nebo mít možnost žádat o finanční prostředky

(argumentovalo se možným střetem zájmů). Od ročníku 1997 vystupovaly euroregiony v roli

tzv. Sekretariátů pro výběr projektů (implementace FMP do fáze rozhodnutí o přidělení

dotace). Administraci fondu vykonávaly jiné subjekty (rozvojové agentury). Od programů

2000 pak administraci FMP převzala nově zřízené regionální pobočky CRR. Problémy se

střetem zájmů pokračovaly až do konce programu PHARE CBC. Euroregiony např.

navrhovaly členy regionálních hodnotících komisí a nemohly tak podávat vlastní projekty.

FMP tvořil pouze zhruba 10% alokace programů.59

59 Pokud ovšem uvažujeme jen programy,v rámci kterých FMP fungoval, jedná se zhruba o 13%.

113

4.10.2 Role euroregionů v programech INTERREG IIIA

Úroveň programu

V rámci programů iniciativy INTERREG IIIA byly euroregiony zastoupeny v řídícím

výboru a účastnily se tak spolurozhodování o velkých projektech. Zastoupeny byly také v

Monitorovacím výboru. Do určité omezené míry byly rovněž zapojeny do přípravy programu

– byly např. zapojeny do rozhodování o rozdělení alokací mezi jednotlivé hranice. Každý

euroregion si podával jednu (v případě třístranných euroregionů dvě) žádosti na správu FMP a

v případě, že je i administrátorem, ještě další jednu (resp. dvě) žádosti na administraci FMP.

Euroregiony rovněž mohly podávat žádosti o velké projekty v jiných oblastech než FMP a

některé tuto možnost využily.

Fond malých projektů

Přechodem z PHARE CBC na INTERREG IIIA se euroregionům navrátila jejich původní

významná role jako správců Fondu malých projektů60 s tím, že se mohly rozhodnout, zda

budou FMP i administrovat. Mnoho euroregionů tuto možnost využilo a posílilo tak svoje

postavení jako významného subjektu v rozvoji přeshraniční spolupráce. Další významnou

změnou bylo obnovení možnosti, aby euroregiony podávaly do FMP vlastní projekty. Kvůli

vyloučení střetu zájmů byly jejich projekty kontrolované CRR (z ostatních malých projektů

kontrolovalo CRR jen 5% vzorek)61. Na FMP bylo alokováno 15% celkové alokace

programů.

4.10.3 Role euroregionů v programech přeshraniční spolupráce EÚS

Úroveň programu

Euroregiony jsou zastoupeny v Monitorovacím výboru (Řídící výbor již v EÚS neexistuje),

tzn. že jejich postavení je podobné jako bylo u INTERREGu IIIA. Obdobně jako

v předchozím období rovněž podávají projekty na správu a většinou i administraci FMP.

V rámci Task Force byly více zapojeny do přípravy operačních programů.

Fond malých projektů

V oblasti FMP byla euroregionům ponechána značná volnost v nastavení pravidel,

vytvářely si vlastní dokumentaci k fondu (samozřejmě při respektování všech základních

pravidel programu). Na FMP bylo alokováno již 20% celkové alokace programů.

60 FMP (na česko-saské hranici), Fond mikroprojektů (na česko-polské a česko-slovenské hranici) a Dispoziční

fond (na česko-rakouské a česko-bavorské hranici)

61 Popis se vztahuje na podmínky pro české části euroregionů. Na druhé straně hranice se podmínky lišily. Např.

v polské euroregiony nemohly podávat žádné projekty, kromě jednoho velkého na práci s veřejností. Na saské

straně zase např. neexistovala žádná speciální kontrola vlastních projektů.

114

Na základě výše uvedených skutečností i osobních poznatků si dovoluji shrnout postavení

euroregionů do následujících tezí:

• Euroregiony mají poměrně stabilní a silné postavení v implementaci Fondu malých

projektů;

• Za toto své postavení vděčí počáteční podpoře Komise62 a MMR. Poměrně silné

postavení ve FMP bylo založeno na:

o praktických zkušenostech euroregionů s rozvojem přeshraniční spolupráce;63

o jejich přeshraničnosti (v podstatě byly de facto64 jedinými přeshraničními

subjekty).

• Za zachování tohoto postavení ale v průběhu dalších let byly euroregiony nuceny

bojovat a obhajovat jej.

• Postavení euroregionů ve velkých projektech (na úrovni programu) bylo silnější

v programech PHARE CBC především díky skutečnosti, že v té době zatím

neexistovaly jiné struktury (kraje či regionální pobočky CRR). Postavení euroregionů

bylo následně oslabováno právě ve prospěch těchto struktur.

4.10.4 Hodnocení programů pohledem euroregionů

Programy jsou euroregiony vnímány celkově velmi pozitivně a to především Fond malých

projektů, kde jsou za období, kdy v příhraničních oblastech funguje, již vidět pozitivní

výsledky. V konkrétním hodnocení je ovšem poukazováno i na některé negativní aspekty.

V následujícím textu jsou uvedeny hlavní body, které se v hodnocení ze strany euroregionů

objevily:65

• Často zaznívalo, že vzhledem k potřebám hraničních oblastí se jedná o omezené

finanční prostředky („kapka v moři“). Toto se týká hlavně velkých projektů, kde

deficit investic do infrastruktury v příhraničí se jen těžko dohání. Z tohoto důvodu je

rovněž tlak na homogenizaci území na obou stranách hranice bez větší relevance. U

malých projektů jsou výsledky více viditelné.

• Řada euroregionů hodnotí podporu přeshraniční spolupráce v rámci regionální politiky

EU jako důslednou a systémovou. Některé euroregiony hodnotí jako pozitivní posun z

financování jednostranných projektů na společné projekty, některé euroregiony

62 Ta vnímala velmi pozitivně roli euroregionů na hranicích v západní Evropě.

63 Tato skutečnost se týkala prvních euroregionů.

64 Nikoliv de jure.

65 Dotazník byl rozeslán sekretářům českých částí euroregionů. Nejedná se tedy o oficiální stanoviska

euroregionů, ani o prohlášení politiků, nýbrž spíše o odborné hodnocení odborníků z praxe s mnohaletými

zkušenostmi s programy přeshraniční spolupráce.

115

naopak argumentují příliš tvrdým nastavením pravidel v současném období, zejména

pro infrastrukturní projekty.

• Poukázáno rovněž bylo na příliš velké administrativní nároky každého dalšího

programu. V této souvislosti vyvstává otázka únosné míry administrace (nákladově).

• Byla zdůrazněna výjimečnost období 2007-2013 z hlediska podpory CBC ze strany

EU. Někdy je ovšem pociťována poněkud menší podpora ze strany ČR, kde je větší

pozornost věnována rozvoji na národní úrovni.

4.10.5 Princip subsidiarity v podpoře přeshraniční spolupráce

V rámci kohezní politiky se klade důraz na efektivní využívání zdrojů a v této souvislosti i

na princip subsidiarity – tj. zabývání se problémem na té úrovni, kde je to nejefektivnější.

Programy přeshraniční spolupráce sice přešly pod samostatný cíl „klasické“ politiky

soudržnosti, způsob programování má však svoje odlišnosti od „klasických“ národních

tematický či regionálních operačních programů. Programy přeshraniční spolupráce jsou

charakteristické tím, že spadají do sdílené zodpovědnosti dvou či více národních států.

V nařízení k EFRR existuje zvláštní ustanovení, které se týká právě programů přeshraniční

spolupráce.

Zkušenosti ukázaly, že prostředky na přeshraniční spolupráci byly výrazným stimulem v

rozvoji hraničních regionů. Co se týče efektivního využití prostředků je velmi důležité, aby

prostředky byly poskytovány na oblasti, které byly definovány na základě společné analýzy

celého přeshraničního regionu. Spolupráce přes hranice je tedy zapotřebí už v samotných

počátcích programování. To samé se týká i pozdější implementace – vč. společného

hodnocení a výběru projektů (především hodnocení jejich přeshraničního dopadu). V souladu

s principem subsidiarity by měly být tyto aktivity realizovány na místní a regionální úrovni –

tedy v oblastech, kterých se pomoc přímo týká (konkrétně ve způsobilém území).

4.10.6 Doporučení ke zvýšení efektivity programů přeshraniční spolupráce

Dle mého názoru představuje podpora přeshraniční spolupráce ze strany Evropské unie

velmi účelnou pomoc a pro hraniční regiony jeden z nejvýznamnějších rozvojových impulzů.

Jako pozitivní hodnotím snahy Evropské komise o zajištění větší přeshraničnosti programů i

samotných projektů. Nicméně v tomto ohledu se domnívám, že k ještě většímu zefektivnění

by vedla realizace následujících opatření/postupů:

• Do přípravy a implementace programů přeshraniční spolupráce zapojit co nejvíce

místní a regionální úřady z podporovaného území.

116

• Vytvořit opravdové přeshraniční struktury, které by zahrnovaly všechny relevantní

partnery (nabízí se možnost využít Evropské seskupení pro územní spolupráci).

• Zapojit tyto struktury do přípravy, implementace i kontroly programů. Přenést na ně

odpovídající zodpovědnosti.

• V rámci přípravy programů provést společnou analýzu přeshraničního území a

následně vytvořit přeshraniční rozvojové plány/koncepce.

• Do tvorby analýzy a přípravy přeshraničních rozvojových plánů v co největší míře

zahrnout veřejnost (zvýší legitimitu rozvojových plánů vč. výběru rozvojových

projektů, zvýší ztotožnění se s přeshraničním územím i rozvojovým plánem).

• Stanovit priority programů na základě přeshraničních rozvojových plánů – výběrem

střednědobých priorit (akční plán).

• Vytvořit společný balík finančních prostředků na dané přeshraniční území pro

realizaci opatření v rámci programů (realizaci akčního plánu), tzn. alokovat finanční

prostředky přímo na hranici či program (pokud geograficky neodpovídá celé

hranici). Umožnit vznik vícestranných programů pokud je o ně v území zájem

(rozhodnutí nechat na místních a regionální samosprávách).

• Alokace na další období podmínit vyhodnocením efektivity vynaložených

prostředků v minulosti (dosažením cílů stanovených v programech).

• Další decentralizace rozhodování o menších projektech na místní úroveň – na místní

přeshraniční rozvojové plány – euroregiony, svazky měst,…

Dovoluji si nesouhlasit se současným postojem Komise, že větší koncentrace (Komisí

vnímaná jako větší programy) přináší větší efektivitu. Možná se sníží poměr vynaložených

prostředků na implementaci k celkové alokaci, nicméně to bude mít spíše negativní vliv na

kvalitu projektů. Zkušenosti ukazují, že menší programy často generují konkrétnější a

kvalitnější projekty. V tomto duchu je potřeba vnímat i mnou výše navržené postupy, které

lze efektivně realizovat pouze na menším (přirozeně vymezeném) území.

4.11 Závěr analýzy – definování euroregionů v ČR dle charakteristik

Na základě provedené analýzy lze euroregiony v ČR definovat na základě stanovených

charakteristik. Jejich přehled je uveden v následující tabulce:

117

Tab. 4-12 Definice euroregionů v ČR dle vybraných charakteristik

Euroregiony jsou přeshraniční struktury, jejichž cílem je podpora a rozvoj přeshraniční

spolupráce v geograficky vymezeném přeshraniční území. Euroregiony mají následující

charakteristiky:

Právní postavení

• přeshraniční zájmové sdružení obcí a měst, případně okresů či regionů

• na každé straně existuje sdružení s vlastní právní subjektivitou

• národní sdružení pak na základě dohody o spolupráci vytvářejí společný euroregion

• tyto dohody většinou nezakládají na přeshraniční úrovni nový právní subjekt - euroregiony

ve většině případů nemají vlastní právní subjektivitu

• tyto dohody mají většinou psanou podobu a popisují fungování euroregionu vč. společných

struktur

• české části jsou obvykle zájmovými sdruženími právnických osob podle občanského

zákoníku, ojediněle sdružením obcí

Členství

• základ členské základny každé české části euroregionu tvoří města a obce z předem

definovaného území euroregionu

• členy jsou obce většinou samostatně, někdy jsou členy jejich sdružení v podobě svazků obcí

nebo mikroregionů

• většina euroregionů je zájmovým sdružením právnických osob a jejich stanovy většinou

umožňují členství dalším subjektům

• kromě obcí a jejich svazků jsou členy euroregionů v ČR především:

o kraje

o hospodářské komory

o vysoké školy

o firmy

o subjekty zabývající se ochranou přírody

o občanská sdružení

• členská základna euroregionů je většinou stabilní

Organizační struktura

• Na české straně existují většinou tyto orgány:

o valná hromada (sněm, valné shromáždění) - zastoupeni všichni členové sdružení

o rada euroregionu (správní rada, představenstvo) – užší vedení, volí valná hromada

o předseda (president) s případnými místopředsedy (předsednictvo) – volí rada

o sekretariát (jednatelství) – v čele se sekretářem (jednatelem)

118

o kontrolní orgán

• Na základě dohody mezi českým sdružením a sdružením z druhé strany hranice vzniká

společný euroregion se společnými orgány s delegovanými zástupci z obou stran.

Nejčastějšími orgány jsou:

o rada euroregionu (generální či valné shromáždění) – složená z některých nebo všech

členů rad národních částí - nejvyšší společný orgán

o presidium –složené z předsedů národních částí euroregionu, někdy jeden společný

o sekretariát - většinou složený ze sekretariátů národních částí

o pracovní skupiny - složené z expertů z obou stran hranice

o regionální řídící výbor (monitorovací výbor) pro implementaci Fondu malých

projektů (Fondu mikroprojektů, Dispozičního fondu)

Velikost (české části)

• velké rozdíly

• členství: 40 - 150 členských obcí, v průměru 83 obcí

• rozloha: 760 – 3 700 km2, v průměru cca 1800 km2

• obyvatelstvo: 130 000 – 675 000, v průměru cca 300 000 obyvatel

Činnost

• zodpovědnost za správu a většinou i administraci Fondu malých projektů v rámci programů

přeshraniční spolupráce

• poradenství a asistence s přípravou projektů do programů přeshraniční spolupráce

• vlastní hospodářská činnost

• euroregionální činnost (vytváření a rozvoj partnerství, koordinace spolupráce,…)

• pracovní skupiny fungují v následujících oblastech (dle nejčastějšího výskytu):

o cestovní ruch

o doprava

o životní prostředí

o kultura

o hospodářství

o sport

o školství

o krizový management, bezpečnost

o veřejné zdraví/zdravotnictví

o lidské zdroje

o historie

o územní rozvoj/územní plánování

119

o sociální věci

o zemědělství

o knihovny

o statistika

• personálně činnost euroregionů zajišťují jejich sekretariáty, kde působí průměrně 3-4

zaměstnanci (velké rozdíly mezi euroregiony)

Financování

• zdroje financování euroregionů:

o členské příspěvky a příspěvky od krajů či velkých měst

o příjmy z hospodářské činnosti

o platby za administrování Fondu malých projektů v rámci programů přeshraniční

spolupráce

o financování některých aktivit z vlastních předkládaných projektů do programů

přeshraniční spolupráce

o prostředky z dalších evropských projektů

o prostředky poskytnuté jednorázově na konkrétní akce

4.12 Pojmy k zapamatování

1. princip subsidiarity,

2. sdílená zodpovědnost.

4.13 Otázky a úkoly

1. Kolik je v České republice euroregionů?

2. Mají euroregiony právní subjektivitu?

3. Jaké subjekty jsou členy euroregionů?

4. Porovnejte euroregiony v České republice dle jejich:

a. počtu členských obcí,

b. rozlohy v km2,

c. počtu obyvatel.

5. Jak jsou euroregiony členěny do kategorií dle rozlohy?

120

6. Jak jsou euroregiony členěny do kategorií dle počtu obyvatel?

7. Jak jsou euroregiony členěny do kategorií dle počtu členských obcí?

8. Popište modelovou organizační strukturu euroregionu.

9. Charakterizujte faktory, které mají vliv na úroveň a kvalitu vzájemných vztahů krajů a

euroregionů.

10. Jaké podoby mají vztahy krajů a euroregionů?

11. Jakou roli mají euroregiony v programech PHARE CBC?

12. Jakou roli mají euroregiony v programech INTERREG IIIA?

13. Jakou roli mají euroregiony v programech přeshraniční spolupráce EÚS?

121

122

5 Komparace Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa

a euregia rhein-maas-nord

5.1 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa – případová studie

5.1.1 Základní údaje66

Používaná zkratka: ERN

Partnerské země: Česká republika, Německo, Polsko

Datum založení: 21. 12. 1991

Ustavující dokument: Rámcová dohoda o spolupráci67

Celková rozloha euroregionu: 12 577 km²

Počet obyvatel euroregionu: 1 588 620 obyvatel

Německá část:

Rozloha: 4 497 km2 (35,8% celkové rozlohy ERN)

Počet obyvatel: 622 205

Polská část:

Rozloha: 5 594 km2 (44,5% celkové rozlohy ERN)

Počet obyvatel: 583 063

Česká část:

Rozloha: 2 486 km2 (24,2% celkové rozlohy ERN)

Počet obyvatel: 383 352

Sídlo a kontakt:

Euroregion Neisse e. V.

Rathenaustraße 18a

02763 Zittau

Telefon: +49 (0) 3583 57500

Telefax: +49 (0) 3583 512517

watterott@euroregion-neisse.de

66 Stav ke dne 31. 12. 2007; Zdroj dat: ČSÚ, oddělení regionálních analýz a informačních služeb Liberec.

Euroregion Neisse-Nisa-Nysa v číslech : 2008. Liberec : Český statistický úřad, 2009. 24 s.

67 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Rámcová dohoda [online]. 2002-2009 [cit. 2009-05-28]. Dostupný z www:

http://www.neisse-nisa-nysa.org/fileadmin/documents/intern/rahmenvereinbarung.pdf. Viz příloha č. 2.

123

Stowarzyszenie Gmin Polskich Euroregionu Nysa

ul. 1 Maja 57

58-500 Jelenia Gora

Telefon: +48 75 7676-470

Telefax: +48 75 7676-470

biuro@euroregion-nysa.pl

Euroregion Nisa regionální sdružení

(v současné době i sídlo společného sekretariátu)

Tř. 1. máje 858/26

46001 Liberec III

Telefon: +42 0485340-991

Telefax: +42 0485340-988

j.zamecnik@ern.cz

Webové stránky: www.neisse-nisa-nysa.org (společné, tříjazyčné), kromě toho ale ještě

existují samostatné stránky české části www.ern.cz (v češtině) a polské stránky

www.euroregion-nysa.pl (v polštině). Původní německé stránky www.euroregion-neisse.de

jsou přesměrovány na společné tříjazyčné.

5.1.2 Historie a vznik

V roce 1990 na základě existujících problémů v oblasti trojzemí Čech, Saska a Polska

vyplynula nutnost spolupracovat na jejich řešení přes národní hranice. Ukázalo se, že půjde o

komplikovaný proces, protože musí mezi sebou současně jednat na různých státních úrovních

zástupci všech tří zemí. V únoru 1991 bylo dohodnuto uspořádání zakládající konference v

německé Žitavě k započetí takové spolupráce. Nad „Konferencí trojzemí“, která se konala 23.

- 25. 5. 1991 převzali záštitu prezidenti jednotlivých států pan Václav Havel, pan Richard v.

Weizsäcker a pan Lech Walęsa. Důležitým výsledkem tohoto setkání bylo přijetí Memoranda

všemi zástupci tří zemí. To nastínilo směr dalšího vývoje. Předpokladem pro vyřešení

existujících úkolů byl nejdříve rozvoj struktur pro efektivní spolupráci. V červnu 1991 byla

svolána třístranná pracovní skupina, která vypracovala na základě zkušeností

západoevropských pohraničních regionů s ohledem na specifické zdejší podmínky model,

který je dodnes pracovním základem. Dne 21. 12. 1991 se konalo v Žitavě konstituující

124

zasedání. Základním usnesením se stalo založení Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa, vůbec

prvního euroregionu nejen v České republice ale na území bývalého „východního bloku.“

5.1.3 Právní postavení euroregionu

Euroregion nemá právní subjektivitu. Jedná se o dobrovolnou spolupráci tří zájmových

sdružení ze všech tří stran euroregionu na základě výše uvedené rámcové dohody o

spolupráci. Ta vytváří společné orgány a grémia a upravuje fungování třístranného

euroregionu.

Na každé straně existuje samostatné sdružení:

• Na německé straně: Kommunalgemeinschaft EUROREGION NEISSE e.V.

• Na polské straně: Stowarzyszenie Gmin Polskich EUROREGIONU NYSA

• Na české straně: Regionální sdružení EUROREGION NISA

5.1.4 Členská základna

Členství je záležitostí jednotlivých částí ERN.

Česká část Euroregionu zahrnuje bývalé okresy Česká Lípa, Jablonec nad Nisou, Liberec,

Semily a část okresu Děčín – Šluknovsko. Členy jsou:

Okres Liberec

Bílá, Bily Kostel, Bílý Potok, Bulovka, Cetenov, Černousy, Český Dub, Čtveřín, Dětřichov,

Frýdlant v Čechách, Habartice, Hejnice, Heřmanice, Hlavice, Hodkovice nad Mohelkou,

Horní Řasnice, Hrádek nad Nisou, Chotyně, Chrastava, Janův Důl, Jeřmanice, Jindřichovice

pod Smrkem, Kobyly, Krásný Les, Kryštofovo Údolí, Křižany, Lázně Libverda, Liberec,

Mníšek, Nová Ves u Chrastavy, Nové Město pod Smrkem, Oldřichov v Hájích, Osečná,

Paceřice, Pěnčín u Liberce, Pertoltice, Proseč pod Ještědem, Příšovice, Radimovice,

Raspenava, Rynoltice, Soběslavice, Stráž nad Nisou, Světlá pod Ještědem, Svijanský Újezd,

Sychrov, Šimonovice, Višňová, Vlastibořice, Všelibice, Krajská hospodářská komora Liberec

Okres Česká Lípa

Bezděz, Blíževedly, Brniště, Cvikov, Česká Lípa, Doksy, Dubnice, Hamr na Jezeře,

Jablonné v Podj., Kamenický Šenov, Krompach, Noviny p. Ralskem, Nový Bor, Nový

Oldřichov, Mařenice, Mimoň, Okrouhlá, Polevsko, Ralsko, Skalice u Č. Lípy, Sloup v

Čechách, Sosnová, Stráž p. Ralskem, Stvolínky, Svor, Zahrádky u Č. Lípy, Zákupy

Okres Jablonec nad Nisou

Albrechtice v Jiz. h., Bedřichov, Desná v Jiz. h., Držkov, Jablonec n. Nisou, Janov n. Nisou,

Jiřetín pod Bukovou, Josefův Důl, Koberovy, Kořenov, Líšný, Loužnice, Lučany n.N.,

125

Maršovice, Nová Ves nad Nisou, Plavy, Radčice, Rádlo, Rychnov u Jablonce n.N., Smržovka,

Tanvald, Velké Hamry, Zásada, Zlatá Olešnice, Železný Brod

Okres Semily

Bělá u Semil, Benešov u Semil, Bozkov, Harrachov, Hrubá Skála, Chuchelna, Jilemnice,

Karlovice, Lomnice nad Popelkou, Mírová p. Kozákovem, Ohrazenice, Paseky n. Jizerou,

Rokytnice n. Jizerou, Semily, Turnov, Záhoří, Sdružení pro Český ráj

Šluknovsko (okres Děčín)

Dolní Podluží, Dolní Poustevna, Doubice, Horní Podluží, Chřibská, Jiřetín p. Jedlovou,

Jiříkov, Krásná Lípa, Lipová u Šluknova, Lobendava, Rumburk, Rybniště, Staré Křečany,

Šluknov, Varnsdorf, Velký Šenov, Vilémov

Okres Mladá Boleslav

Bělá pod Bezdězem

Členem Euroregionu Nisa je rovněž Liberecký kraj.

Na polské straně jsou členy:

Miasto i Gmina Bogatynia, Miasto Bolesławiec, Miasto i Gmina Bolków, Miasto Gozdnica,

Gmina Gromadka, Miasto i Gmina Gryfów Śl., Gmina Janowice Wielkie, Miasto Jawor,

Miasto Jelenia Góra, Gmina Jeżów Sudecki, Miasto Kamienna Góra, Gmina Kamienna Góra,

Miasto Karpacz, Miasto Kowary, Miasto Leśna, Miasto Lubań, Miasto i Gmina Lubawka,

Miasto i Gmina Lubomierz, Miasto i Gmina Lwówek Śl., Gmina Marciszów, Miasto i Gmina

Mirsk, Gmina Mściwojów, Gmina Mysłakowice, Miasto i Gmina Nowogrodziec, Miasto

Olszyna, Gmina Osiecznica, Gmina Paszowice, Miasto Piechowice, Miasto i Gmina Pieńsk,

Gmina Platerówka, Gmina Podgórzyn, Gmina Siekierczyn, Gmina Stara Kamienica, Gmina

Sulików, Miasto Szklarska Poręba, Miasto Świeradów-Zdrój, Miasto i Gmina Świerzawa,

Gmina i Miasto Węgliniec, Miasto i Gmina Wleń, Miasto Wojcieszów, Miasto Zawidów,

Gmina Zgorzelec, Miasto Zgorzelec, Gmina Złotoryja, Miasto Złotoryja

Dále jsou členy tyto powiaty (okresy): Bolesławiec, Jawor, Jelenia Góra, Kamienna Góra,

Lubań, Lwówek Śl., Zgorzelec, Złotoryja

Na

německé

straně

jsou

členy:

Landkreis

Bautzen,

Landkreis

Görlitz,

Marketinggesellschaft Oberlausitz-Niederschlesien mbH

Území ERN zobrazuje následující mapa. Ne všechny obce z území české části jsou ale

členy Euroregionu, to samé platí pro polskou část. Nicméně celistvé území pokrývají polské

126

powiaty, které jsou již také členy euroregionu. Obdobnou analogii lze použít i pro členství

Libereckého kraje v euroregionu.

Obr. 5-1 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa

Zdroj: ČSÚ, oddělení regionálních analýz a informačních služeb Liberec. Euroregion Neisse-Nisa-

Nysa v číslech : 2008. Liberec : Český statistický úřad, 2009. 24 s., s 5.

5.1.5 Organizační struktura a fungování euroregionu

Euroregion má tyto společné orgány (viz schéma níže):

• Rada

• Prezídium

• Sekretariát

• Pracovní skupiny – skupiny euroregionálních expertů

• Skupina tiskových mluvčích

• E.KONVENT

• FORBES

Rada

Rada Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa je vrcholným orgánem ERN. Je složena ze 30

zástupců s paritním zastoupením všech tří stran – každá strana má 10 členů. Delegování

národních zástupců probíhá podle vnitřních pravidel každé části. Práce Rady se řídí rámcovou

127

dohodou68 a jednacím řádem.69 Rada určuje (politické) priority spolupráce a definuje společné

činnosti, rozhoduje o zřízení a využívání společných fondů70. Rada by měla zasedat jednou

ročně, v praxi se ovšem schází méně často71.

Prezídium

Prezídium Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa je tvořeno prezidenty (předsedy) národních částí.

Součástí tzv. rozšířeného Prezídia jsou ještě tři sekretáři. Hlavním úkolem Prezídia je řídit

činnost ERN v mezidobí zasedání Rady. Řídí práci sekretariátů. Prezídium se obvykle schází

třikrát ročně. Jednání se řídí jednacím řádem Prezídia.72

Společný sekretariát

Společný sekretariát je správním a koordinačním orgánem. Skládá se ze tří sekretářů

národních částí. Formálním sídlem společného sekretariátu je Liberec, nicméně reálnou práci

odvádí sekretariáty národních částí. Sekretáři se pravidelně schází na koordinačních

schůzkách. „Mezi sebou komunikují zpravidla jednou za 14 dní.“73 Sekretariát koordinuje

činnost všech orgánů a grémií. I pro jednání Sekretariátu existuje jednací řád,74 podle kterého

by se měli sekretáři scházet každý týden a k přijetí usnesení stačí prostá většina. Jednání

nejsou většinou vedena takto formálně a jsou zpravidla založena na osobních vztazích.

Skupiny expertů

Odborná spolupráce se odehrává hlavně ve skupinách euroregionálních expertů (EUREX).

Ty slouží k setkávání odborníků, k výměně zkušeností, ke koordinaci aktivit a někdy i ke

společným projektům. Počet členů i aktivita samotných skupin se liší podle témat. Pro práci

skupin rovněž existuje jednací řád.75

V Euroregionu pracují následující skupiny expertů:

68 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Rámcová dohoda [online]. 2002-2009 [cit. 2009-05-28]. Dostupný z WWW:

<http://www.neisse-nisa-nysa.org/fileadmin/documents/intern/rahmenvereinbarung.pdf>. Viz příloha č. 2.

69 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Jednací řád Rady [online]. 2002-2009 [cit. 2009-05-29]. Dostupný z WWW:

<http://www.neisse-nisa-nysa.org/fileadmin/documents/intern/geschaeftsordnung-rat.pdf>. Viz příloha č. 3.

70 Euroregion v současné doběnedisponuje společným fondem. Každá část financuje svoji činnost sama.

V případě společných akcí se pak využívá rotačního principu.

71 Mezi 13. zasedání rady ve Schirgiswalde (08.10.2005) a 14. zasedáním Rady na zámku Brunów (30.11.2007)

uběhly přes 2 roky.

72 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Jednací řád Prezídia [online]. 2002-2009 [cit. 2009-05-29]. Dostupný z WWW: <http://www.neisse-nisa-nysa.org/fileadmin/documents/intern/geschaeftsordnung-praesidium.pdf>. Viz

příloha č. 4.

73 MICHL, Petr. Evropeizace přeshraniční spolupráce v ČR : Příklad vybraných euroregionálních struktur. [s.l.],

2008. 112 s. Masarykova univerzita v Brně. Vedoucí diplomové práce Doc. PhDr. Vít Hloušek, Ph.D., s. 57.

74 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Jednací řád Sekretariátu [online]. 2002-2009 [cit. 2009-05-29]. Dostupný z

WWW: <http://www.neisse-nisa-nysa.org/fileadmin/documents/intern/geschaeftsordnung-gem-sekretariat.pdf>.

Viz. příloha č. 5.

75 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Jednací řád euroregionálních skupin expertů (EUREX) [online]. 2002-2009

[cit. 2009-05-29]. Dostupný z WWW: <http://www.neisse-nisa-

nysa.org/fileadmin/documents/intern/GO_EUREX.pdf>.

128

• Rovnost šancí

• Silniční doprava

• Železniční doprava

• Hospodářství

• Cestovní ruch

• Cykloturistika

• Čistá Nisa

• Lesy

• Krizový management

• Veřejné zdraví

• Zdravotnická záchranná služba

• Památky

• Knihovny

• Statistika

• Historie

• Školství

Většina těchto skupin funguje dobře, tzn. že v nich dochází k výměně informací a ke

koordinaci aktivit zúčastněných subjektů. Některé skupiny generují vlastní projekty,76 některé

naopak byly existujícím projektem iniciovány.77 Některé pracovní skupiny, jako jsou

Hospodářství, Kultura a Cestovní ruch, mají tak široký záběr, že je těžké zajistit jejich

systematickou činnost. To ale neznamená, že by spolupráce v těchto oblastech stagnovala,

nicméně probíhá spíše na základě užších vazeb a kontaktů mezi jednotlivými subjekty

v euroregionu (např. hospodářskými komorami) něž na platformě pracovní skupiny.

E-Konvent

„Euroregionální konvent je neformální fórum. Slouží k nejširší výměně informací, výkladu

a předávání témat, důležitých pro euroregionální oblast, mezi komunálními špičkovými

politiky a poslanci z Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa na evropské, národní a regionální

úrovni.“78 Vytvoření tohoto grémia inicioval sekretariát německé strany a jeho fungování se

zatím příliš neosvědčilo. Od roku 2006 se E-Konvent nekonal.

76 Pracovní skupina Železniční doprava iniciovala projekt obnovy tratě Harrachov – Szklarska Poręba.

77 Pracovní skupina Zdravotnická záchranná služba.

78 Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. E-Konvent [online]. 2002-2009 [cit. 2009-05-29]. Dostupný z WWW:

<http://www.neisse-nisa-nysa.org/index.php?id=271&L=1>.

129

FOR-BE-S

Hlavním cílem fóra bezpečnosti pro oblast Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa je koordinace

spolupráce a výměna informací národních a trojnárodních, komunálních a jiných grémií,

existujících za účelem udržování a zvýšení bezpečnosti a pořádku.

Organizační schéma euroregionu je znázorněno na následujícím obrázku:

Obr. 5-2 Organizační schéma Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa

Zdroj: www.neisse-nisa-nysa.org

Formálně existuje rovněž skupina tiskových mluvčích, tak ovšem není příliš aktivní.

Uvažuje se o jejím obnovení.

130

5.1.6 Aktivity euroregionu

Euroregion rozvíjí svoje aktivity ve dvou základních oblastech a to správy a administrace

Fondů malých projektů a podpory přeshraniční informační výměny a koordinace v mnoha

odborných oblastech v rámci pracovních skupin ERN (skupin euroregionálních expertů

EUREX). Různé části jsou pak ještě různě aktivní v dalších činnostech jako je příprava a

realizace vlastních projektů či asistence s projektovou přípravou (nejen do programů

přeshraniční spolupráce). Jednoznačně nejaktivnější je v tomto ohledu česká část euroregionu.

Činnosti Sekretariátu české části ERN jsou rozděleny do následujících kategorií:79

• Činnosti standardní: ty jsou financovány částečně z příspěvků ERN. Sem spadá hlavně

činnost sekretáře ERN, příprava materiálů pro zasedání národních i třístranných grémií

ERN a koordinace činnosti těchto grémií, vydávání tiskových zpráv, fungování

sekretariátu, účast na akcích, webové stránky euroregionu, koordinace pracovních skupin,

realizace vlastních projektů, atd.

• Činnost sekretariátu Fondů malých projektů: ta je financována samostatně mimo členské

příspěvky a zahrnuje všechny činnosti spojené s fungováním sekretariátu Fondu malých

projektů (konzultace s žadateli, publicita programu, kontrola a monitoring projektů,

vedení účetnictví, vyúčtování, příprava zpráv atd.).

• Činnosti nadstandardní a mimořádné: ty jsou rozvíjeny na základě vlastní aktivity a

generují příjmy, které pokrývají náklady či dokonce generují zisk (činnost ACEP -

Asistenčního centra partnerství). Jedná se o iniciaci a přípravu projektů do programů

přeshraniční spolupráce, přípravu strategií a koncepcí, zpracování žádostí a studií

proveditelnosti apod.

5.1.7 Role Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa v programech přeshraniční spolupráce

Euroregion hraje vedoucí úlohu v implementaci Fondu malých projektů v rámci programů

přeshraniční spolupráce cíle EÚS. Vystupuje jako správce i jako administrátor tohoto fondu.

Tím, že se do území promítají 3 programy (česko-saský, česko-polský a sasko-polský),

administruje euroregion 4 Fondy malých projektů (3 základní pro území ERN a vzhledem

k prolínání hranic se sousedním sasko-polským euroregionem Spree-Neisse-Bobr jeden

dodatečný právě ve spolupráci s tímto euroregionem). Pro každý FMP existuje desetičlenný

Řídící výbor, ve kterém jsou schvalovány projekty. Každá s příslušných stran do něj deleguje

79 Zpráva o činnosti ERN za rok 2008 prezentovaná na Valné hromadě členů regionálního sdružení Euroregionu

Nisa dne 24.4.2009 v Liberci.

131

svých 5 zástupců80. Tito členové Řídícího výboru hodnotí projekty buď sami či využívají

přehodnocení Sekretariáty ERN. Dále ovšem existuje oddělené financování a alokace dle

národních částí. ERN rovněž deleguje za každou příslušnou stranu jednoho zástupce do

Monitorovacího výboru programu.

5.1.8 Financování

Základním zdrojem příjmů euroregionu jsou členské příspěvky. Ty v současné době platí

členské obce ve výši 3 Kč/obyvatele.81 Výše ročního příjmu euroregionu z členských

příspěvků tak činí 1 750 000 Kč.

Euroregion Nisa (česká část) se zabývá rovněž hospodářskou činnost, především přípravou

projektových žádostí. Z této činnosti má dosažený roční příjem ve výši 2 600 000 Kč. Pět

zaměstnanců je placeno z administrace Fondu malých projektů. Kromě toho disponuje

Euroregion Nisa (česká část) finanční rezervou ve výši 4 600 000 Kč (jedná se především o

příjem z prodeje podílu ERN v Agentuře regionálního rozvoje Libereckému kraji).

5.1.9 Projekty euroregionu

Euroregion Nisa (česká část) se snaží tzv. „rozmnožit“ disponibilní finanční prostředky tím,

že je používá jako vlastní podíly pro evropské projekty. V období let 2005-2008 realizoval

ERN 17 realizovaných malých vlastních projektů z FMP (v celkové hodnotě 4,68 mil. Kč).

V roce 2008 pak předložil 9 tzv. „velkých“ projektů (v hodnotě 428,7 mil. Kč) do programů

přeshraniční spolupráce. Schváleny byly 4 projekty v celkové hodnotě 267,25 mil. Kč. To

ovšem zahrnovalo projekt na Fond malých projektů (česko-saský program) v hodnotě 26,74

mil. Kč a Fond mikroprojektů (česko-polský program) v hodnotě 172,2 mil. Kč.

5.1.10 Personální zajištění fungování euroregionu

Na Sekretariátu české části ERN jsou zřízeny následující pozice:

• Sekretář Euroregionu Nisa;

• pracovník ERN;

• 2 projektoví manažeři ACEP;

• 5 pracovníků Fondu malých projektů.

Externě spolupracoval se Sekretariátem rovněž:

• koordinátor pracovních skupin;

80 Česká strana (Rada) deleguje do Řídícího výboru vždy 5 zástupců přičemž jeden z nich je vždy zástupce

Libereckého kraje.

81 Od roku 2009 bude členský příspěvek činit 5 Kč/obyvatele. Příjem z členských příspěvků se tedy očekává ve

výši 2 300 000 Kč.

132

• projektový manažer.

5.2 Euregio rhein-maas-nord – případová studie

5.2.1 Základní údaje82

Používaná zkratka: ermn

Partnerské země: Německo, Nizozemsko

Datum založení: 13. 12. 1978 jako Grenzregio Rhein-Maas-Nord, 1. 1. 1993 přejmenován na

euregio rhein-maas-nord

Ustavující dokument: Statut dobrovolného pracovního sdružení (tzv. freiwillige

Arbeitsgemeinschaft)

Celková rozloha euroregionu: 3 439,93 km²

Počet obyvatel euroregionu: 1 873 142 obyvatel

Německá část:

Rozloha: 2 031,95 km2

Počet obyvatel: 1 390 618

Holandská část:

Rozloha: 1 407,98 km2

Počet obyvatel: 482 524

Sídlo a kontakt:

euregio rhein-maas-nord

Konrad-Zuse-Ring 6

41179 Mönchengladbach

Německo

Webové stránky: www.euregio-rmn.de resp. www.euregio-rmn.nl (jedny dvojjazyčné stránky)

5.2.2 Historie a vznik

Na počátku bylo založeno tzv. pracovní sdružení, které mělo německé i holandské členy

(okresy, města, hospodářské komory). Sekretariát fungoval při městském úřadě

v Mönchengladbachu, jeho pracovníci byli úředníky města a byli městem i placeni. Teprve na

základě prvního programu EU podporujícího přeshraniční spolupráci byla v r. 1989 založena

pobočka sekretariátu při holandské hospodářské komoře v Roermondu s jedním pracovníkem,

82 Data k 1. 1. 2007. Zdroj dat: www.eis-statistics.eu.

133

jehož obsahovým vedoucím byl úředník z Mönchengladbachu. Komunikace ohledně

programu byla vedena přímo s Evropskou komisí. Management INTERREGu I a II A sídlil

opět při městě Mönchengladbach (kde působil jeden a následně 2 pracovníci) a místo při

komoře bylo z důvodu nedokonalé koordinace zrušeno.

Před nástupem INTERREGu III A byl vyvíjen tlak ze strany ministerstev hospodářství na

německé i holandské straně, aby byla spolupráce dobrovolného sdružení nějak

institucionalizována (na základě Dohody z Anholtu83), aby mohlo euregio spravovat

prostředky EU. Z různých variant spolupráce zakotvené v anholtské dohodě byla vybrána ta

„nejpřísnější“, nejsvázanějši – tj. Zweckverband.

Sekretariát pro INTERREG a sekretariát euregia byly vždy striktně odděleny. Sekretariát

euregia tvořili úředníci města Mönchengladbach, kteří koordinovali činnost pracovních

skupin (Arbeitskreise), které byly velmi aktivní a iniciativní (iniciovali vznik publikací,

projektů,…). V době přerodu euregia na zájmové sdružení (Zweckverband) bylo zadáno

externí poradkyni vypracovaní nového konceptu organizační struktury euregia a tak vznikla

současná organizační podoba euregia vč. monitorovací skupiny, výborů atd. Pracovní elán

skupin však výbory nikdy nezískaly a jejich náplň je hodně orientována na posuzování

interregových projektů. Zájmové sdružení již mělo samostatný sekretariát (nevázaný na město

Mönchengladbach).

5.2.3 Právní postavení euregia

Euregio rhein-maas-nord je zájmovým sdružením (Zweckverband) podle německého práva.

Tímto subjektem se stal v červnu 2004. Neexistují sdružení na jednotlivých stranách hranice,

ale členové z obou stran jsou přímo členy přeshraničního zájmového sdružení – jednoho

společného subjektu.

5.2.4 Členská základna

Euregio rhein-maas-nord má 33 členů.

V holandské části to jsou obce Arcen en Velden, Beesel, Bergen, Echt-Susteren, Gennep,

Helden, Horst aan de Maas, Kessel, Leudal, Maasbree, Maasgouw, Meerlo-Wanssum,

Roerdalen, Roermond, Sevenum, Venlo, Venray, Weert a Obchodní komora Limburg

(Kamer van Koophandel Limburg).

83 Německo-nizozemská přeshraninčí smlouva (tzv. Dohoda z Anholtu) byly podepsána v roce1991 mezi

Spolkovou republikou Německo a Nizozemskem a ještě spolkovými zeměmi Dolní Sasko a Severní Porýní–

Vestfálsko.

134

Na německé straně jsou členy euregia města Mönchengladbach a Krefeld, jižní část okresu

Kleve, na hranici ležící obce Weeze, Brüggen a Niederkrüchten společně s městy Straelen,

Geldern, Nettetal a Wassenberg, dále okres Viersen, okres Rhein-Kreis Neuss, Průmyslová a

obchodní komora (Industrie- und Handelskammer) Mittlerer Niederrhein Krefeld-

Mönchengladbach-Neuss a Průmyslová a obchodní komora Duisburg.

Území euregia znázorňuje následující mapa:

Obr. 5-3 euregio rhein-maas-nord

Zdroj: http://www.d-nl.net/k_v/ava/archiv/alt_eksn/1-karte-er-gr.htm

5.2.5 Organizační struktura a fungování euroregionu

V euregiu fungují následující grémia:

• Valná hromada sdružení.

• Prezídium.

• Představenstvo.

• Monitorovací skupina INTERREG.

• Výbory.

135

• Pracovní skupina PR.

• Sekretariát.

Valná hromada sdružení

Valná hromada je nejvyšším orgánem euregionálního zájmového sdružení s celkem 33

členy z holandské a německé části euregia.84 Skládá se ze stejného počtu německých a

holandských zástupců a příslušejí jí všechny záležitosti sdružení, např. politické plánování a

stanovování cílů. Valná hromada zasedá minimálně dvakrát za rok. Při přípravě podkladů

hraje velkou roli Představenstvo a Prezident sdružení, na jehož angažovanosti při

„stanovováni politických zadání a cílů“ záleží. Prezidenta volí společně s jeho zástupcem

Valná hromada a společně tvoří tzv. Prezídium.

Představenstvo

Představenstvo se skládá z osmi členů, kteří jsou voleni valnou hromadou na dobu čtyř let.

Jedná se o starosty resp. jednatele komor. Představenstvo sdružení řídí běžné činnosti spojené

se správou, připravuje usnesení valné hromady a vykonává je. Je pravidelně informováno o

činnosti Sekretariátu, projednává a schvaluje veškeré personální změny, hospodaření atd.

Kromě toho je na úrovni představenstva rozhodováno také o přeshraničních projektech.

Představenstvo připravuje rozhodnutí o regionálních projektech (s působností v rámci

euregia), kde zástupce (Prezident euregia) pak v řídícím výboru hlasuje podle stanoviska

Představenstva. Obdobně Představenstvo připravuje i stanovisko euregia pro nadregionální

projekty (s působností pro celou hranici), které se projednávají v monitorovacím výboru.

Představenstvo sdružení se schází minimálně čtyřikrát za rok.

Monitorovací skupina INTERREG

Skupina je složená ze zástupců členských měst, obcí a okresů na úřednické úrovni. V rámci

monitorovací skupiny jsou poprvé představeny přijaté návrhy projektů. Grémium sestaví

první obsahové hodnocení projektu. To do jisté míry ovlivňuje hodnocení a schválení projektů

u dalších grémií INTERREGu, nicméně i negativní stanovisko ještě neznamená, že projekt

nemůže být ve Výborech schválen. Její vliv na projekty má v čase klesající tendenci.85

84 Ve stanovách je zakotven určitý klíč, podle kterého se zastoupeni řídí. Např. Rhein-Kreis Neuss, Kreis Viersen, města Mönchengladbach a Krefeld vysílají po 6 zástupcích, Kreis Kleve 5. Město Wassenberg 1, IHK

Mittlerer Niederrhein 2, IHK Duisburg 1. Přihraniční německé obce po 1, holandské obce a města celkem 30, KvK (NL-komora) 3. Takže by zastoupeni mělo být početně vyrovnané.

85 Dokonce se objevily hlasy za zrušení monitorovací skupiny, nicméně zůstala zachována.

136

Výbory

Výbory jsou složeny většinou ze zástupců členských obcí, okresů či komor. Každý Výbor

se skládá z 18 členů jmenovaných Představenstvem (9 z německé a 9 z holandské strany) a

má svého předsedu a místopředsedu (členy Představenstva). Členové Výborů nejsou za svoji

práci honorováni. Hlavní náplní Výborů euregia rhein-maas-nord je hodnocení interregových

projektů. Rovněž mají v popisu práce iniciovat konkrétní aktivity na území euregia.

V poslední době se projevuje snaha, aby výbory neprojednávaly jen interregové projekty, ale

věnovaly se i další obsahové náplni, nicméně tento záměr se nedaří zcela naplňovat. Výbory

připomínkují projekty z odborného hlediska a vytvářejí doporučení pro Představenstvo

(regionální a nadregionální projekty), malé projekty přímo schvalují. Scházejí se zpravidla 2 –

3krát ročně.

V euregiu fungují následující 3 výbory:

• Government to Government: Ve výboru G2G (Government to Government) pracují

odborníci na společných německo-holandských otázkách v oblastech jako je ochrana

před katastrofami, zdravotní péče, policejní činnost či územní uspořádání. V rámci

tohoto výboru funguje rovněž od roku 1994 ad-hoc pracovní skupina Veřejná

bezpečnost a pořádek, která rozvíjí spolupráci složek policie, hasičů a záchranných

služeb z obou zemí. Členové pracovní skupiny vypracovávají mimo jiné analýzy

rizikovosti a zpracovávají plány prevence před krizovými situacemi a pro jejich

zdolávání a následnou péči. Dlouhodobým cílem pracovní skupiny je sjednávat

přeshraniční dohody na poli koordinace a komunikace. Tato pracovní skupina funguje

ale již nezávisle na euregiu. To jen dostává na vědomí protokoly z jednání. I její

konkrétní aktivity jsou většinou financovány z jiných zdrojů než z INTERREGu.

• Business to Business: Stěžejním bodem ve výboru B2B (Business to Business) je

podpora euregionální mobility pracovních sil a posílení hospodářské situace euregia

rhein-maas-nord.

• People to People: Tento výbor se věnuje kultuře, volnému času, sportu a vzdělávání.

Výbor P2P (People to People) je mimo jiné koordinátorem projektu “Kunst im

euregio-Haus” (Umění v euregiu), vydává CD-ROM „Euregionální průvodce historií a

kulturou“ a schvaluje projekty “People-to-People” od spolků a občanských zařízení

v euregiu.

137

Pracovní skupina PR

Pracovní skupina PR se skládá z konzultantů v oblasti komunikací a z tiskových zástupců

členů sdružení a zabezpečuje informování veřejnosti o práci euregia. Tato skupina konzultuje

s hlavní kanceláří jednotlivá opatření v oblasti PR a podporuje euregio při rozvoji jeho

komunikační strategie. Skupina nemá žádný rozpočet a její práce není tak intenzivní.

5.2.6 Aktivity euregia

Hospodářství

Euregio rhein-maas-nord stimuluje na svém území intenzivní hospodářskou spolupráci a

kontakty mezi Německem a Nizozemskem. Hlavní cílovou skupinou jsou malé a střední

podniky (MSP). MSP spolupracují s vysokými školami na mnohých projektech euregia.

V oblasti hospodářství v euregiu fungují tyto zajímavé služby (projekty):

• euregio business network: poradenství pro MSP při zakládání pobočky v sousední

zemi.

• www.b2b-productfinder.com: regionální fulltextový vyhledávač firem v obchodním

rejstříku v rámci euregia.

• www.inter-ned.info: obsáhlé informace o holandsko-německých obchodních vztazích .

Konkrétní příklad: Euregio business network se cíleně zaměřuje na individuální poradenství

pro MSP. Vedle tohoto účelného poradenství patří mezi stěžejní body práce rovněž

identifikování šancí a možností přeshraniční pobočky firmy. S know-how osmi německých a

holandských poradenských firem může euregio business network značně ulehčit a urychlit

podnikatelské záměry v sousední zemi či pomoci s jejich realizací. Potřebné kroky pro

zakládání pobočky se v Německu a v Nizozemsku v určitých ohledech značně liší. Znalost

německých i nizozemských systémů – především jejich rozdílů – je proto silnou stránkou této

skupiny. Euregio business network využívá existujících poradenských služeb veřejných

institucí na území euregia rhein-maas-nord. Tyto nabídky se soustřeďují ve značné míře na

poradenství při vstupu do odvětví. Veřejné instituce však nesmějí provádět konkrétní

průzkumy trhu, propočty či zkoumat právní náležitosti. Proto jsou důležitým partnerem

skupiny euregio business network KvK Limburg-Noord (Obchodní komora Severního

Limburska) a IHK Mittlerer Niederrhein (Průmyslová komora Středního Dolního Porýní), aby

tak byla optimalizována souhra mezi veřejnými a soukromými nabídkami. Stejným způsobem

spolupracuje euregio business network s regionálními institucemi, jako jsou např. obce,

agentury na podporu hospodářství či sítě podnikatelů. Středisko a koordinace projektů jsou

financovány ze soukromého sektoru. Projekt je významným stavebním kamenem v rámci

138

poradenství podnikatelům, kteří se chtějí usídlit v pohraničí v oblasti Nizozemí-Severní

Porýní-Vestfálsko.

Informovanost občanů

Euregio zodpovídá praktické dotazy především těch občanů, kteří pravidelně překračují

hranice – tzv. pendlerů. Z tohoto důvodu nabízí euregio zdarma každý měsíc hodiny

vyhrazené pro poradenství občanům.

Konkrétní příklad: Velmi významnou službou pro občany, kterou euregio zajišťuje, je

služba EURES. EURES je iniciativou Evropské unie na poli euregionálního a evropského

pracovního trhu. V německo-nizozemském pohraničí se programu účastní pracovní úřady,

odborové organizace, obchodní a průmyslové komory, řemeslnické komory, svazy

zaměstnavatelů a euroregiony. Smyslem programu EURES je pomáhat lidem v evropských

regionech nacházet práci nezávisle na hranicích. K tomu úzce spolupracují speciálně

vyškolení poradci EURES s odborovými organizacemi a pracovními úřady, kde se nakonec

pracovní místa poskytují a zprostředkovávají. EURES navíc zveřejňuje volná místa na území

německo-nizozemského euregia. Na počítači jsou rychle k dispozici data v aktuální podobě.

Poradci EURES dále zodpovídají všechny otázky týkající se bydlení a práce v Evropě. Znají

své kolegy u zdravotních pojišťoven, na úřadech a dalších institucích a mohou tak rychle

pomoci. Při ermn funguje na částečný úvazek jedna EURES poradkyně, jejím úkolem je však

spíše zprostředkovávat kontakty na odborníky v daných oblastech (daně, pojištění apod.).

RHEIN-MAAS-NORD Academy

Další zajímavým projektem je RHEIN-MAAS-NORD Academy nabízející především

mladým absolventům prohloubení vzdělání v obchodní a podnikatelské oblasti se zaměřením

na mezinárodní/přeshraniční aspekty. Jedná se o projekt podpořený z INTERREGu.

Euregio-Gesundheitsportal

Dalším projektem několika euroregionů na nizozemsko – německo – belgickém pomezí je

„euregio-Gesundheitsportal“ (zdravotní euroregionální portál) obsahující informace o

zdravotnických zařízeních v přeshraniční regionu a praktických možnostech jejich využívání.

Spolupráce škol

Euregio rhein-maas-nord podporuje výměny mezi školami. Spolupráci německo-

nizozemských škol na území euregia je možné podporovat až částkou 250 EUR/miniprojekt.

Euregio dostává od vládního prezídia Düsseldorf a provincie Limburg několik tisíc EUR

ročně na podporu přeshraniční spolupráce a z nich rozděluje ca. 3 000 – 5 000 EUR/rok na

základě jednoduché žádosti mezi školy např. na úhradu cestovních nákladů při cestě za

139

partnerskou institucí apod. Pro větší iniciativy s náklady až 50 000 EUR existuje možnost

čerpat prostředky v rámci projektů „People to People“ z programu INTERREG. Euregio se

mimoto zasazuje o posílení možností dvojjazyčné výuky, jakož i o vzájemné uznávání

školních vysvědčení/diplomů. Euregio rovněž pořádá každý měsíc konzultační dny pro

zájemce o studium na druhé straně hranice.

Euregio rovněž poskytuje informace o volnočasových možnostech v celém přeshraniční

regionu.

5.2.7 Role euregia rhein-maas-nord v programech přeshraniční spolupráce

Euregio hraje významnou roli v implementaci programu INTERREG IVA Německo –

Nizozemsko.86 Je jedním z partneru tzv. Dohody o implementaci INTERREGu a zároveň při

něm sídli tzv. Regionální programový management pro ermn. V rámci programu se rozlišují 3

druhy projektů, pro které existují různé schvalovací mechanismy s různou vahou ermn:

• Nadregionální projekty (tzv. Majeure Projekte). Jedná se o projekty, které svým

rozsahem přesahují území jednotlivých euroregionů. O nich se rozhoduje

v monitorovacím výboru programu, kde má ermn jeden hlas. Pro tyto projekty je

vyčleněno zhruba 35% celkové alokace programu.

• Regionální (resp. euroregionální) projekty, které rozsahem spadají do území

jednotlivých euroregionů: euregio rhein-maas-nord, Euregio Rhein-Waal, EUREGIO a

Ems Dollart Region. O projektech rozhodují řídící výbory, které existují v každém

euroregionu. V příslušném řídícím výboru má ermn rovněž jeden hlas. Oficiálně se

pracuje s celkovou částkou pro celý program, ovšem existují neformální dohody mezi

euroregiony o rozdělení peněž mezi euroregiony na základě statistických ukazatelů

(rozloha, počet obyvatel,…).

• Malé projekty. Euroregiony jsou nositeli tzv. rámcových projektů ve třech prioritách

programu. Tyto prostředky jsou pak rozdělovány na malé projekty (do 25.000 EUR

prostředků EU, obvykle 50% celkových nákladů). Tyto projekty schvaluje přímo ermn

(resp. jeho členové) ve svých třech výborech (G2G, P2P, B2B).

86 Iniciativa Společenství INTERREG byla nahrazena v současném programovacím období 2007-2013

samostatným cílem politiky soudržnosti s názvem Evropská územní spolupráce (EÚS). Podpora je tedy

realizována pomocí programů přeshraniční spolupráce v rámci cíle EÚS, nicméně tento nový cíl a programy

podporující přeshraniční spolupráci jsou zkráceně označovány jako INTERREG IVA či cíl 3.

140

Podporovány jsou většinou měkké projekty. Pakliže projekt obsahuje investiční část, jedná

se spíše o doplnění projektu a je potřeba ji velmi důkladně zdůvodnit.

5.2.8 Financování

Od počátku existence euregia jsou hlavním zdrojem příjmů členské příspěvky. Příspěvky

jsou vpočítávány pro hlas ve Valné hromadě ve výši 3 440 EUR (z toho jde cca. 600 EUR

jako podíl na projektu management INTERREGu IVA).

5.2.9 Projekty euregia

V současné době je euregio nositelem 4 projektů: rámcový projekt v každé prioritě (1 –

hospodářství, technologie a inovace, 2 – udržitelný regionální rozvoj/životní prostředí, 3 –

integrace a společnost (zdravotnictví, trh práce, vzdělávání, kultura) a projekt euregio open

house (projekt na realizaci různorodých přeshraničních aktivit – semináře, výstavy apod.).

5.2.10 Personální zajištění fungování euregia

Na Sekretariátu pracují následující pracovníci:

• Jednatelka;

• zástupce jednatelky + tzv. Programový manažer (pro INTERREG);

• projektoví koordinátoři (3) + finanční kontrolor;

• koordinátor rámcových projektů;

• koordinátor projektu euregio open house;

• kontaktní osoba pro holandská města a obce.

5.3 Komparace Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa a euregia rhein-maas-nord

V této části práce porovnáme oba výše popsané euroregiony a s cílem vyzdvihnout jejich

klíčové kvalitativní vlastnosti, které mohou sloužit jako inspirace především pro české

euroregiony. Hlavním rozdílem je skutečnost, že Euroregion Neisse-Nisa-Nysa je třístranným

euroregionem a euregio rhein-maas-nord pouze dvoustranným. Tato skutečnost hraje velmi

výraznou roli především v nacházení konsenzu v běžném fungování euroregionu i pro

přechod ke společnému právnímu subjektu.

Velikost

Euregio rhein-maas-nord je o 13 let starší než Euroregion Neisse-Nisa-Nysa. Co se týče

statistických údajů, kterými obvykle měříme velikost euroregionů, je Euroregion Neisse-Nisa-

Nysa více než 3,5krát větší co do rozlohy, nicméně počtem obyvatel žijících na území

euroregionu jsou oba euroregion srovnatelné (ERN má dokonce zhruba o 284,5 tisíce méně

141

obyvatel). Z toho vyplývá nepoměrně větší hustota obyvatelstva na nizozemsko-německých

hranicích, s tím, že větší aglomerace existují spíše na německé straně hranice (téměř

trojnásobný počet obyvatel německé části euroregionu oproti části nizozemské). I když i mezi

jednotlivými částmi Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa existují rozdíly, zejména v počtu obyvatel

nejsou tak markantní jako u euregia rhein-maas-nord.

Právní postavení

Zásadní rozdíl je v právním postavení euroregionů. Euregio rhein-maas-nord má právní

subjektivitu, zatím co Euroregion Neisse-Nisa-Nysa je typickým modelem tzv. „dvojčat“,

v tomto případě „trojčat“, kde na každé straně existuje sdružení s právní subjektivitou a

euroregion je založen na základě kooperační dohody mezi těmito sdruženími. Ta ovšem

nezakládá nový právní subjekt. Tento aspekt má významný vliv na organizační strukturu i

samotné fungování euroregionu.

Členství v euroregionu

Rozdíly existují i v otázce členství. Členské obce, okresy a další subjekty jsou členy

Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa pouze zprostředkovaně přes jednotlivá národní sdružení – to

znamená, že členství v euroregionu je „vnitřní otázkou“ každé strany (resp. každého

sdružení). ERN jako takový má v podstatě jen tři členy a to jednotlivá sdružení na každé

straně hranice. Tato úroveň v euregiu rhein-maas-nord vůbec neexistuje. Jednotlivé obce,

okresy a další subjekty jsou přímo členy přeshraničního sdružení a na národní straně nejsou

nijak organizovány.

Euroregion Neisse-Nisa-Nysa má více členů, což je dáno jeho větší rozlohou a existencí

velkého množství menších obcí především na české straně. Na nizozemské straně ermn,

podobně jako na české straně ERN, jsou členy pouze obce, na německé straně ermn jsou to

vedle obcí i okresy (ty tvoří členskou základnu na německé straně ERN). Za povšimnutí stojí

členství hospodářských komor v ernm (podobně jako je Krajská hospodářská komora Liberec

členem ERN). Členství v ERN co do druhu subjektů je širší. Členy ERN jsou na české straně i

Sdružení pro Český ráj a na německé straně je navíc členem Marketinggesellschaft

Oberlausitz-Niederschlesien mbH (obě organizace jsou aktivní především v rozvoji

cestovního ruchu).

Fungování a organizační struktura

Výše uvedený rozdíl v právním postavení euroregionů má zásadní vliv na jejich organizační

strukturu. U euregia rhein-maas-nord neexistují žádné orgány na národní úrovni, jež hrají u

Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa naopak velmi důležitou roli např. ve vztahu k hospodaření a k

142

zastoupení ve společných orgánech. Pokud srovnáváme pouze společné orgány, je nejvyšším

orgánem ERN Rada, která se skládá pouze z vybraných zástupců 3 sdružení, zatímco

vrcholný orgán ermn (Valná hromada) se skládá ze všech členů euroregionu. Prezídium má

v ermn jasnou zodpovědnost, jelikož ho tvoří statutární zástupci sdružení oprávnění k právním

úkonům. U ermn existuje ještě jakési širší vedení – Představenstvo. To se rovněž skládá

z vrcholných zástupců členů a řídí práci sekretariátu. Z porovnání fungování je patrné, že

politická úroveň (starostové, či představitelé okresů nebo komor) hrají větší roli v řízení

každodenního chodu euroregionu – především fungování sekretariátu. Zatímco v Euroregionu

Neisse-Nisa-Nysa jsou zasedání Rady spíše formální a rozhodující pro posun fungování

euroregionu jsou návrhy sekretariátů (tedy výkonné, úřednické úrovně), v ermn přicházejí

impulzy spíše přímo od Prezidenta či Představenstva. Do jisté míry je to dáno tím, že ermn

hospodaří s rozpočtem, zatímco v ERN hospodaří s rozpočtem pouze jednotlivá sdružení.

Politický vliv na vedení se tedy spíše projevuje v rámci národních orgánů jednotlivých

sdružení, ale ani tam není tak silný.

Pracovní skupiny, Výbory

Velké a zajímavé rozdíly existují v zaměření a fungování pracovních skupin resp. výborů.

Je patrné, že struktura euregia rhein-maas-nord je velmi ovlivněna silnější rolí v implementaci

INTERREGu. Toto je nejvíce zřetelné právě v změření výborů. Jejich hlavní a do značné

míry jedinou činností je role v hodnocení či dokonce schvalování projektů. V poslední době

se projevuje snaha, aby se výbory věnovaly i dalším „euroregionálním“ činnostem – tzn.

zprostředkovávaly výměnu informací a zkušeností, iniciovaly kontakty a projekty v daných

konkrétních oblastech apod., ale tato snaha zatím nebyla úspěšně uvedena v život. Naproti

tomu v Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa je tomu přesně naopak. Pracovní skupiny (skupiny

euroregionálních expertů) se zabývají výše uvedenými aktivitami, ale nemají žádnou vazbu na

projekty, kromě toho, že ve skupinách mohou vzniknout projektové záměry, pro které se

následně musí najít vhodný žadatel a následně realizátor projektu. Již před 5 lety byla snaha

dodat těmto pracovním skupinám vážnost tím, že budou zapojeny do hodnocení projektů. I

když byly malé projekty projednané v pracovních skupinách mírně bodově zvýhodňovány,

tato praxe se neujala a záměr se nepodařilo zcela naplnit.

Dalším zajímavým rozdílem je, že pracovní skupiny v Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa jsou

složeny z expertů z různých subjektů relevantních pro danou oblast, zatímco ve Výborech

euregia rhein-maas-nord jsou zastoupeni členové ermn – tedy přímo nejvyšší zástupci obcí,

okresů a komor.

143

Problematika bezpečnosti, práce s veřejností

Lze rovněž vypozorovat podobnost v řešení tématu bezpečnosti. V euregiu rhein-maas-nord

existuje pracovní skupina Veřejná bezpečnost a pořádek. Podobně funguje i FORBES v ERN,

nicméně, tam jeho fungování zatím ještě neběží samostatně a euroregion stále hraje

koordinační roli. Za povšimnutí rovněž stojí ne příliš úspěšná snaha obou euroregionů

pracovat aktivně s veřejností, nicméně je potřeba konstatovat, že aktivnější je v současné době

v tomto ohledu ermn.

Sekretariát

Různé právní postavení má zásadní vliv na výkonnou složku v rámci organizační struktury.

Zatímco v Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa existují 3 sekretariáty (pro jednotlivá sdružení),

v euregiu rhein-maas-nord funguje jen jeden pro celé zájmové sdružení.

Aktivity

Pokud se pokusíme porovnat velmi obsáhlé a různorodé pole působnosti obou euroregionů,

lze vypozorovat následující skutečnosti:

• Oba euroregiony jsou zapojeny do implementace programů přeshraniční spolupráce.

Toto zapojení je ale intenzivnější u ermn, který má ve svém programu větší váhu.

• Ermn podporuje intenzivněji spolupráci škol. Má dokonce disponibilní prostředky na

podporu takovéto spolupráce.

• Aktivity ermn jsou více zaměřeny na každodenní problémy občanů spojené s životem

v pohraničí (důraz na poradenství při práci či podnikání na druhé straně hranice,

poskytování zdravotní péče atd.). ERN na druhou stranu zase více zprostředkovává

kontakty a spolupráci institucí v daleko širším spektru zaměření pracovních skupin.

• ERN na rozdíl od ermn vyvíjí poměrně ve velkém rozsahu nadstandardní činnosti,

které dokonce generují zisk (příprava projektových žádostí, studie proveditelnosti

atd.). Toto se ale týká pouze české části ERN.

Role v programech přeshraniční spolupráce

O rozdílném postavení v implementaci programů přeshraniční spolupráce jsme se již

zmínili v souvislosti s fungováním euroregionů a jejich organizační strukturou. V německo-

nizozemském programu existuje větší míra decentralizace rozhodovacích pravomocí na

euroregiony resp. jejich území. Z pohledu Euroregionu Neisse-Nisa-Nysa je velmi zajímavá

existence „středních“ (regionálních, euroregionálních) projektů a jejich odlišný způsob

schvalování. V programech, do kterých je zapojen ERN, existují buď tzv. malé projekty

(Fond malých projektů), o kterých je rozhodováno podobně jako v případě ermn na úrovni

144

euroregionu či tzv. velké projekty, které mezi sebou soupeří na celé hranici (schvalovány

monitorovacím výborem). V německo- nizozemském programu existuje ještě třetí druh

projektů – středních, jenž svým rozsahem spadají na území euroregionu. Tyto projekty jsou

schvalovány v řídícím výboru, kde jsou zastoupeny vedle euroregionu rovněž příslušná

zemská ministerstva a provincie. Tyto zkušenosti by šlo využít pro prosazení větší

decentralizace v programech týkajících se ERN a to zejména pro třístranné projekty. Fakt, že

není takový velký přetlak projektových žádostí, ovlivňuje i proces schvalování projektů.

V podstatě jsou především malé a regionální projekty projednávány ve výborech tak dlouho,

dokud k nim nejsou žádné výhrady. S žadatelem se prakticky pracuje kontinuálně dokud není

projekt v takové kvalitě, aby mohl být formálně odsouhlasen.

Financování

U obou euroregionů jsou hlavním zdrojem členské příspěvky, ze kterých se hradí vlastní

podíl v projektech administrace programů přeshraniční spolupráce. ERN na rozdíl od ermn

realizuje rovněž hospodářskou činnost, jež představuje další významný zdroj příjmů. ERN

(jeho česká část) je rovněž výrazně aktivnější při přípravě a realizaci vlastních projektů.

Personální zabezpečení

Co se týče personálního obsazení, je velikost sekretariátů srovnatelná, nicméně, je potřeba

si uvědomit, že v případě ERN se jedná jen o sekretariát české části Euroregionu Neisse-Nisa-

Nysa. Pokud vezmeme v úvahu i sekretariáty polské a německé části, je výkonná složka ERN

více než dvakrát větší. To je dáno především většími administrativními nároky vyplývajícími

z existence 3 sdružení (účetnictví, chod vnitřních orgánů atd.) a jednak i z administrace 4

různých Fondů malých projektů.

145

Závěr

Definice a popis euroregionů v ČR podle souboru charakteristik

Před formulací podrobné definice euroregionů byla tato problematika zasazena do širších

teoretických i praktických evropských souvislostí. Jelikož euroregiony představují specifickou

formu struktury podporující přeshraniční spolupráci, byla pozornost věnována jak podrobnější

charakteristice přeshraniční spolupráce v evropském i českém kontextu (vývoj, aktéři,

podpora, intenzita, formy, motivy) tak především jejímu institucionálnímu zabezpečení.

Euroregiony byly definovány v rámci několika nejpoužívanějších typologií přeshraničních

struktur.

Pro podrobnější definování euroregionů v České republice byly vybrány následující

charakteristiky:

• právní postavení euroregionů;

• členství v euroregionu;

• velikost měřená několika statistickými ukazateli:

o rozlohou;

o počtem obyvatel;

o počtem členských obcí.

• organizační struktura;

• činnost euroregionů;

• financování euroregionů.

Pro doplnění celkového obrazu postavení euroregionů v ČR byly rovněž analyzovány jejich

vztahy s kraji a centrálními orgány.

Výsledkem je následující definice euroregionů v ČR prostřednictvím uvedených

charakteristik:

Tab. Definice euroregionů v ČR dle vybraných charakteristik

Euroregiony jsou přeshraniční struktury, jejichž cílem je podpora a rozvoj přeshraniční spolupráce

v geograficky vymezeném přeshraniční území. Euroregiony mají následující charakteristiky:

Právní postavení

• přeshraniční zájmové sdružení obcí a měst, případně okresů či regionů

• na každé straně existuje sdružení s vlastní právní subjektivitou

• národní sdružení pak na základě dohody o spolupráci vytvářejí společný euroregion

146

• tyto dohody většinou nezakládají na přeshraniční úrovni nový právní subjekt - euroregiony ve

většině případů nemají vlastní právní subjektivitu

• tyto dohody mají většinou psanou podobu a popisují fungování euroregionu vč. společných

struktur

• české části jsou obvykle zájmovými sdruženími právnických osob podle občanského

zákoníku, ojediněle sdružením obcí

Členství

• základ členské základny každé české části euroregionu tvoří města a obce z předem

definovaného území euroregionu

• členy jsou obce většinou samostatně, někdy jsou členy jejich sdružení v podobě svazků obcí

nebo mikroregionů

• většina euroregionů je zájmovým sdružením právnických osob a jejich stanovy většinou

umožňují členství dalším subjektům

• kromě obcí a jejich svazků jsou členy euroregionů v ČR především:

o kraje

o hospodářské komory

o vysoké školy

o firmy

o subjekty zabývající se ochranou přírody

o občanská sdružení

• členská základna euroregionů je většinou stabilní

Organizační struktura

• Na české straně existují většinou tyto orgány:

o valná hromada (sněm, valné shromáždění) - zastoupeni všichni členové sdružení

o rada euroregionu (správní rada, představenstvo) – užší vedení, volí valná hromada

o předseda (president) s případnými místopředsedy (předsednictvo) – volí rada

o sekretariát (jednatelství) – v čele se sekretářem (jednatelem)

o kontrolní orgán

• Na základě dohody mezi českým sdružením a sdružením z druhé strany hranice vzniká

společný euroregion se společnými orgány s delegovanými zástupci z obou stran.

Nejčastějšími orgány jsou:

o rada euroregionu (generální či valné shromáždění) – složená z některých nebo všech

členů rad národních částí - nejvyšší společný orgán

o presidium –složené z předsedů národních částí euroregionu, někdy jeden společný

o sekretariát - většinou složený ze sekretariátů národních částí

147

o pracovní skupiny - složené z expertů z obou stran hranice

o regionální řídící výbor (monitorovací výbor) pro implementaci Fondu malých projektů

(Fondu mikroprojektů, Dispozičního fondu)

Velikost (české části)

• velké rozdíly

• členství: 40 - 150 členských obcí, v průměru 83 obcí

• rozloha: 760 – 3 700 km2, v průměru cca 1800 km2

• obyvatelstvo: 130 000 – 675 000, v průměru cca 300 000 obyvatel

Činnost

• zodpovědnost za správu a většinou i administraci Fondu malých projektů v rámci programů

přeshraniční spolupráce

• poradenství a asistence s přípravou projektů do programů přeshraniční spolupráce

• vlastní hospodářská činnost

• euroregionální činnost (vytváření a rozvoj partnerství, koordinace spolupráce,…)

• pracovní skupiny fungují v následujících oblastech (dle nejčastějšího výskytu):

o cestovní ruch

o doprava

o životní prostředí

o kultura

o hospodářství

o sport

o školství

o krizový management, bezpečnost

o veřejné zdraví/zdravotnictví

o lidské zdroje

o historie

o územní rozvoj/územní plánování

o sociální věci

o zemědělství

o knihovny

o statistika

• personálně činnost euroregionů zajišťují jejich sekretariáty, kde působí průměrně 3-4

zaměstnanci (velké rozdíly mezi euroregiony)

Financování

• zdroje financování euroregionů:

148

o členské příspěvky a příspěvky od krajů či velkých měst

o příjmy z hospodářské činnosti

o platby za administrování Fondu malých projektů v rámci programů přeshraniční

spolupráce

o financování některých aktivit z vlastních předkládaných projektů do programů

přeshraniční spolupráce

o prostředky z dalších evropských projektů

o prostředky poskytnuté jednorázově na konkrétní akce

Doporučení pro zlepšení fungování euroregionů

I když už mají euroregiony v České republice poměrně dlouhou tradici (především ty první

na německé hranici), pole jejich působnosti je tak široké, že stále poskytuje velký prostor pro

jejich další rozvoj a to jak do šíře jejich působnosti, tak do hloubky a kvality jejich fungování.

Podněty pro zlepšení fungování euroregionů se dají rozdělit (podle adresátů) na několik

stupňů:

• pro euroregiony samotné;

• pro místní úroveň;

• pro regionální úroveň ;

• pro centrální (národní) úroveň;

• pro evropskou úroveň.

Doporučení pro euroregiony

Větší důraz na kvalitu spolupráce než na finance

Euroregiony by měly klást důraz na kvalitu samotné spolupráce více než na disponibilní

finanční zdroje. Zdroje by měly sloužit k rozvoji a prohloubení již existující spolupráce.

Pokud spolupráce vzniká jen kvůli finančním prostředkům, které jsou k dispozici, není

zajištěna její kvalita a především udržitelnost. Euroregiony by tedy měly hrát důležitou roli

v propagaci myšlenky samotné spolupráce (především mezi starosty), propagovat její přínosy

a přidanou hodnotu.

Posílení role pracovních skupin skrze jejich zapojení do přípravy a implementace programů

přeshraniční spolupráce (především FMP)

Některé euroregiony vynakládají značné úsilí a prostředky na fungování přeshraničních

pracovních skupin či komisí. Aby se těmto pracovním skupinám dodala reálná váha, měly by

149

být zapojeny do hodnocení projektů předkládaných do FMP či přímo do přípravy strategické i

návrhové části operačních programů přeshraniční spolupráce (v tomto případě se ovšem

nejedná pouze o rozhodnutí euroregionů).

Jednota euroregionů – vystupování jedním hlasem

Euroregionům by rovněž prospěla větší koordinace mezi sebou navzájem, především ve

vztahu k centrálním národním orgánům, vůči kterým by mohly vystupovat „jedním hlasem“. I

když existuje Asociace euroregionů ČR, nesdružuje bohužel všechny euroregiony a její

potenciál není tudíž plně nevyužíván. Proto doporučuji, aby se členy asociace staly všechny

euroregiony a vytvořily z ní funkční a efektivní strukturu, která bude hájit zájmy euroregionů

navenek, bude adekvátním partnerem národní úrovni, bude monitorovat legislativní proces,

bude vypracovávat potřebná stanoviska a odborné expertízy atd. K tomu by samozřejmě měla

mít i minimální vlastní personál.

Práce s veřejností

Co se týče vnímání euroregionu obyvateli, existuje rovněž značný prostor pro rozvoj práce

s veřejností. Euroregiony jsou vnímány především obcemi, ovšem obyvateli, kteří nejsou

přímo zapojeni do přeshraniční spolupráce, již méně. Euroregiony by měly věnovat adekvátní

pozornost a prostředky práci s veřejností, aby vznikla sounáležitost obyvatel s euroregionem.

Právní subjektivita euroregionů

Pro některé euroregiony, jež již dosáhly pokročilejšího stupně spolupráce, by bylo logickým

dalším krokem vytvoření jednoho společného právního subjektu. To znamená, že by

euroregiony byly opravdu přeshraničními strukturami. Jedná se ale o poměrně složitý krok,

který musí mít podporu ve všech částech euroregionu (především politickou). Pro tento krok

doporučuji využít Evropského seskupení pro přeshraniční spolupráci. Evropské struktury by

byly zakotveny přímo v evropském právu.

Doporučení pro místní úroveň

Efektivnější využívání euroregionů

Ne všechny členské obce euroregion plně využívají. Je potřeba pohlížet na euroregion jako

na servisní organizaci, od které mohou požadovat asistenci v rozvoji své přeshraniční

spolupráce a plně jej využívat pro vyhledávání kontaktů, přeshraniční informace, metodickou

pomoc v rozvoji spolupráce, asistenci s přípravou projektových žádostí atd. Jedině pak budou

ochotny platit členské příspěvky v takové výši, která by umožnila euroregionu rozsah

poskytovaných služeb rozšiřovat. Pokud to prostředky umožňují, měl by být na každém

obecním úřadě pro euroregionální problematiku zodpovědný pracovník (alespoň na část

150

úvazku). S tím souvisí i samotná potřeba větší angažovanosti komunálních politiků ve

směřování a fungování euroregionu.

Větší přeshraničnost projektů

Jelikož jsou především obce nositeli přeshraničních projektů, měly by se snažit o jejich

opravdový přeshraniční dopad. Projekty by měly vycházet z opravdové potřeby spolupráce a

přeshraniční partnerství by nemělo být jen formální.

Využívání euroregionů pro rozvojové projekty území

Euroregiony mohou být vhodnými nositeli projektů, které by byly určeny pro všechny obce

v euroregionu. Členské obce by tedy měly najít společné potřeby a zájmy v oblasti

přeshraničních aktivit a využít pro jejich zabezpečení euroregiony - ať již na projektové bázi

s příspěvkem fondů EU či financovaných přímo obcemi skrze navýšený rozpočet

euroregionu.

Iniciace přeshraničních rozvojových strategií (plánů)

Ve vztahu k efektivní implementaci programů přeshraniční spolupráce jsem již navrhoval

vytvoření přeshraničních rozvojových strategií a plánů. Obce musí hrát v iniciaci takovýchto

aktivit klíčovou roli. To samé platí ve vztahu k přeměně euroregionů na jeden společný právní

subjekt. Politická podpora takového kroku je základní podmínkou.

Doporučení pro regionální úroveň

Využívání zaběhlých struktur euroregionů pro rozvoj svých přeshraničních kontaktů a aktivit

Tím, že v době vzniku samosprávných krajů v hraničních oblastech již nějakou dobu

fungovaly euroregiony, bylo by vhodné a efektivní, aby na ně kraje nepohlížely jako na

konkurenty, ale naopak jako na nástroj, který mohou využít při rozvoji svých přeshraničních

aktivit. Krajští experti by měli být zapojeni do práce přeshraničních tématických pracovních

skupin a tím navazovat kontakty se svými kolegy z druhé strany hranice. Usnadní se tak

výměna informací i vznik potencionálních společných regionálních projektů.

Euroregiony – potencionální nositelé krajských přeshraničních projektů

Kraje mohou rovněž využívat euroregiony pro přípravu a realizaci svých vlastních

přeshraničních projektů. Euroregiony jsou často flexibilnější a mají potřebné zkušenosti.

Spolupráce s euroregiony v implementačních strukturách programů přeshraniční spolupráce

Jak kraje tak euroregiony jsou zastoupeny v implementačních strukturách programů

přeshraniční spolupráce. Bylo by efektivní, kdyby své postupy a postoje koordinovaly a to jak

151

v období přípravy programu tak i při rozhodování o samotných projektech. Kraje, které jsou

zapojeny do hodnocení „velkých projektů“ více než euroregiony by s nimi měly svá

stanoviska konzultovat. Obdobně by zase měl být zapojen kraj do hodnocení „malých

projektů“.

Finanční podpora euroregionů

Kraje disponují oproti euroregionům neporovnatelně větším rozpočtem. Jejich podpora

euroregionů by tedy mohla být i finanční – ať formou členského příspěvku či příspěvku na

činnost, či poskytnutím prostředků pro předfinancování vlastních projektů (formou

flexibilního mechanismu půjček).

Doporučení pro národní úroveň

Podpůrná (metodická) role

Centrální úroveň by měla ve vztahu k euroregionům hrát výraznou podpůrnou roli. Mohla

by euroregionům poskytovat metodickou podporu v rozvoji spolupráce (školení, expertízy,

apod.), podobně jako tomu je např. ve Francii.

Asistence při zakládání ESÚS

Velmi výraznou pomoc by měla centrální úroveň sehrát při přípravě euroregionů na

založení ESÚS, kde bude potřeba řešit konkrétní problémy s tím spojené. Rovněž bylo již

dříve zdůrazněno, že bez podpory národních orgánů se tento proces neobejde.

Národní platforma pro komunikaci s euroregiony

Rovněž by euroregionům pomohlo, kdyby byla vytvořena jakási platforma pro pravidelnou

výměnu informací a koordinaci práce centrálních orgánů a euroregionů. Euroregiony by měly

hrát významnou iniciační a konzultační roli v přípravě legislativy, která se dotýká pohraničí.

Podpora decentralizace programů přeshraniční spolupráce

V doporučeních pro zefektivnění programů přeshraniční spolupráce byl představen návrh

konkrétních kroků. Pro tento proces je ale opět klíčová podpora národní úrovně. Ať již se

jedná o souhlas s takovými pravidly implementace na půdě Rady či obhajobu menších (i

třístranných) programů ve vztahu ke Komisi.

Doporučení pro evropskou úroveň

Evropská unie již sehrála a stále hraje velmi výraznou roli v podpoře euroregionů

především tím, že poskytuje finanční prostředky na rozvoj přeshraniční spolupráce a že při

přípravě a schvalování programů uznává euroregiony jako přeshraniční struktury. Rovněž

152

připravila návrh nařízení k ESÚS – právní nástroj pro rozvoj především přeshraničních

struktur (euroregionů).

Podpora větší efektivnosti programů – alokace na hranici (program), zapojení přeshraninčích

struktur do implementace

Z hlediska zefektivnění programů přeshraniční spolupráce by Komise měla prosazovat

alokaci nikoliv na členské státy, ale na hranice resp. na konkrétní programy. Rovněž by měla

podporovat jejich další decentralizaci, resp. zapojení přeshraničních struktur do přípravy a

realizace programu (právní postavení ESÚS by mohlo být preferováno jako řídící orgán či

společný technický sekretariát).

Zhodnocení role euroregionů v evropských podpůrných programech

Role euroregionů v programech PHARE CBC, INTERREG IIIA a EÚS

Euroregiony sehrály významnou roli v rozvoji přeshraniční spolupráce. V České republice

jsou nejdůležitějšími strukturami, jež spolupráci podporují a rozvíjí. Sehrály rovněž velmi

důležitou roli v programech EU – ve PHARE CBC, INTERREGu IIIA a operačních

programech přeshraniční spolupráce cíle EÚS.

Euroregiony byly do implementace PHARE CBC zapojeny již téměř od samého počátku.

Od ročníku 1995 byly zapojeny do JCC, do příprav programů ale zapojeny nebyly.

V prvních programech PHARE CBC hrály euroregiony roli administrátora Fondu malých

projektů. Pak nastala pro euroregiony zásadní změna, kdy byly postaveny před výběr buď být

zastoupeny v řídících strukturách, nebo mít možnost žádat o finanční prostředky

(argumentovalo se možným střetem zájmů). Od ročníku 1997 vystupovaly euroregiony v roli

tzv. Sekretariátů pro výběr projektů (implementace FMP do fáze rozhodnutí o přidělení

dotace). Administraci fondu vykonávaly jiné subjekty (rozvojové agentury). Od programů

2000 pak administraci FMP převzaly nově zřízené regionální pobočky CRR. Problémy se

střetem zájmů pokračovaly až do konce programu PHARE CBC. Euroregiony např.

navrhovaly členy regionálních hodnotících komisí a nemohly tak podávat vlastní projekty.

FMP tvořil pouze 10% alokace programů.

V rámci programů iniciativy INTERREG IIIA byly euroregiony zastoupeny v řídícím

výboru a účastnily se tak spolurozhodování o velkých projektech. Zastoupeny byly také v

Monitorovacím výboru. Do určité omezené míry byly rovněž zapojeny do přípravy programu

– byly např. zapojeny do rozhodování o rozdělení alokací mezi jednotlivé hranice. Každý

153

euroregion si podával žádosti na správu FMP případně i na administraci FMP. Euroregiony

rovněž mohly podávat žádosti o velké projekty v jiných oblastech než FMP a některé tuto

možnost využily.

Přechodem z PHARE CBC na INTERREG IIIA se euroregionům navrátila jejich původní

významná role jako správců Fondu malých projektů s tím, že se mohly rozhodnout, zda budou

FMP i administrovat. Mnoho euroregionů tuto možnost využilo a posílilo tak svoje postavení

jako významného subjektu v rozvoji přeshraniční spolupráce. Další významnou změnou bylo

obnovení možnosti podávat do FMP vlastní projekty. Kvůli vyloučení střetu zájmů byly jejich

projekty kontrolované CRR (z ostatních malých projektů kontrolovalo CRR jen 5% vzorek).

Na FMP bylo alokováno 15% celkové alokace programů.

V rámci cíle EÚS jsou euroregiony zastoupeny v Monitorovacím výboru, tzn. že jejich

postavení je podobné jako bylo u INTERREGu IIIA. Obdobně jako v předchozím období

rovněž podávají projekty na správu a většinou i administraci FMP. V rámci Task Force byly

více zapojeny do přípravy operačních programů.

V oblasti FMP byla euroregionům ponechána značná volnost v nastavení pravidel.

Vytvářely si vlastní dokumentaci k fondu (samozřejmě při respektování všech základních

pravidel programu). Na FMP bylo alokováno již 20% celkové alokace programů.

Na základě výše uvedených skutečností i osobních poznatků si dovoluji shrnout postavení

euroregionů do následujících tezí:

• Euroregiony mají poměrně stabilní a silné postavení v implementaci Fondu malých

projektů.

• Za toto své postavení vděčí počáteční podpoře Komise87 a MMR. Poměrně silné

postavení ve FMP bylo založeno na:

o praktických zkušenostech euroregionů s rozvojem přeshraniční spolupráce;88

o jejich přeshraničnosti (v podstatě byly de facto89 jedinými přeshraničními

subjekty).

• Za zachování tohoto postavení ale v průběhu dalších let byly euroregiony nuceny

bojovat a obhajovat jej.

• Postavení euroregionů ve velkých projektech (na úrovni programu) bylo silnější

v programech PHARE CBC především díky skutečnosti, že v té době zatím

87 Ta vnímala velmi pozitivně roli euroregionů na hranicích v západní Evropě.

88 Tato skutečnost se týkala prvních euroregionů.

89 Nikoliv de jure.

154

neexistovaly jiné struktury (kraje či regionální pobočky CRR). Postavení euroregionů

bylo následně oslabováno právě ve prospěch těchto struktur.

Hodnocení pohledem euroregionů

Programy jsou euroregiony vnímány celkově velmi pozitivně a to především Fond malých

projektů, kde jsou za období, kdy v příhraničních oblastech funguje, již vidět pozitivní

výsledky. V konkrétním hodnocení je ovšem poukazováno i na některé negativní aspekty.

V následujícím textu jsou uvedeny hlavní body, které se v hodnocení ze strany euroregionů

objevily:90

• Často zaznívalo, že vzhledem k potřebám hraničních oblastí se jedná o omezené

finanční prostředky („kapka v moři“). Toto se týká hlavně velkých projektů, kde se

deficit investic do infrastruktury v příhraničí jen těžko dohání. Z tohoto důvodu je

rovněž tlak na homogenizaci území na obou stranách hranice bez větší relevance. U

malých projektů jsou výsledky více viditelné.

• Řada euroregionů hodnotí podporu přeshraniční spolupráce v rámci regionální politiky

EU jako důslednou a systémovou. Některé euroregiony hodnotí jako pozitivní posun z

financování jednostranných projektů na společné projekty, jiné euroregiony naopak

argumentují příliš tvrdým nastavením pravidel v současném období, zejména pro

infrastrukturní projekty.

• Bylo rovněž poukázáno na příliš velké administrativní nároky každého dalšího

programu. V této souvislosti vyvstává otázka únosné míry administrace (nákladově).

• Byla zdůrazněna výjimečnost období 2007-2013 z hlediska podpory CBC ze strany

EU. Někdy je ovšem pociťována poněkud menší podpora ze strany ČR, kde je větší

pozornost věnována rozvoji na národní úrovni.

Doporučení ke zvýšení efektivity programů přeshraniční spolupráce

Dle mého názoru představuje podpora přeshraniční spolupráce ze strany Evropské unie

velmi účelnou pomoc a pro hraniční regiony jeden z nejvýznamnějších rozvojových impulzů.

Jako pozitivní hodnotím snahy Evropské komise o zajištění větší přeshraničnosti programů i

90 Dotazník byl rozeslán sekretářům českých částí euroregionů. Nejedná se tedy o oficiální stanoviska

euroregionů, ani o prohlášení politiků, nýbrž spíše o odborné hodnocení odborníků z praxe s mnohaletými

zkušenostmi s programy přeshraniční spolupráce.

155

samotných projektů. Nicméně v tomto ohledu se domnívám, že k ještě většímu zefektivnění

by vedla realizace následujících opatření/postupů:

• Do přípravy a implementace programů přeshraniční spolupráce zapojit co nejvíce

místní a regionální úřady z podporovaného území.

• Vytvořit opravdové přeshraniční struktury (euroregiony), které by zahrnovaly

všechny relevantní partnery (nabízí se možnost využít Evropské seskupení pro

územní spolupráci).

• Zapojit tyto struktury do přípravy, implementace i kontroly programů. Přenést na ně

odpovídající zodpovědnosti.

• V rámci přípravy programů provést společnou analýzu přeshraničního území a

následně vytvořit přeshraniční rozvojové plány/koncepce.

• Do tvorby analýzy a přípravy přeshraničních rozvojových plánů v co největší míře

zahrnout veřejnost (zvýší legitimitu rozvojových plánů vč. výběru rozvojových

projektů, zvýší ztotožnění se s přeshraničním územím i rozvojovým plánem).

• Stanovit priority programů na základě přeshraničních rozvojových plánů – výběrem

střednědobých priorit (akční plán).

• Vytvořit společný balík finančních prostředků na dané přeshraniční území pro

realizaci opatření v rámci programů (realizaci akčního plánu), tzn. alokovat finanční

prostředky přímo na hranici či program (pokud geograficky neodpovídá celé

hranici). Umožnit vznik vícestranných programů pokud je o ně v území zájem

(rozhodnutí nechat na místních a regionální samosprávách).

• Alokace na další období podmínit vyhodnocením efektivity vynaložených

prostředků v minulosti (dosažením cílů stanovených v programech).

• Další decentralizace rozhodování o menších projektech na místní úroveň – na místní

přeshraniční rozvojové plány – euroregiony, svazky měst,…

Dovoluji si nesouhlasit se současným postojem Komise, že větší koncentrace (Komisí

vnímaná jako větší programy) přináší větší efektivitu. Možná se sníží poměr vynaložených

prostředků na implementaci k celkové alokaci, nicméně to bude mít spíše negativní vliv na

kvalitu projektů. Zkušenosti ukazují, že menší programy často generují konkrétnější a

kvalitnější projekty. V tomto duchu je potřeba vnímat i mnou výše navržené postupy, které

lze efektivně realizovat pouze na menším (přirozeně vymezeném) území.

156

Formulace námětů a směrů pro další výzkum

Problematika přeshraniční spolupráce a euroregionů je natolik obsáhlá a zajímavá, že

existuje poměrně značný prostor pro další výzkum. Ten by se mohl ubírat např. následujícími

směry:

• rozšíření analýzy všech charakteristik euroregionů na všechny (tedy i zahraniční) části

euroregionů. Tato analýza by byla mnohem obsáhlejší, ovšem více by odrážela

postavení euroregionů jako přeshraničních struktur;

• analýza kvality komunikace v rámci euroregionu a to jak horizontálně (mezi

jednotlivými částmi) tak vertikálně (v rámci organizační struktury mezi jednotlivými

orgány);

• hlubší analýza role euroregionů z pohledu realizovaných projektů;

• další analýza fungování euroregionů na jiných evropských hranicích s cílem vytvořit

přehled příkladů nejlepší praxe jako inspirace pro euroregiony v ČR.

157

Literatura

A Study of the Mid Term Evaluations of INTERREG programmes for the programming period

2000 until 2006. Vienna, Austria : INTERACT Programme Secretariat, 2005. 160 s.

Dostupný z WWW: <http://www.interact-eu.net/documentation/downloads/10/379>. ISBN 3-

900-475-95-4.

Akt o jednotné Evropě. Praha: Ústav mezinárodní vztahů, 1993. 36 s.

AEBR. Praktický průvodce pro přeshraniční spolupráci. 3. aktualiz. vyd. Brusel : Evropská

komise, 2000. 383 s. Dostupný z WWW: <http://www.aebr.net/publikationen/pdfs/lace_guide.cz.pdf>.

Association of European Border Regions. Cooperation between European Border Regions :

Review and Perspectives. 1. Auflage. Baden-Baden : Nomos Verlagsgesellschaft, 2008. 133 s.

ISBN 978-3-8329-3390-6.

BALDWIN, Richard, WYPLOSZ, Charles. Ekonomie evropské integrace. 1. vyd. Praha :

Grada Publishing, 2008. 480 s. ISBN 978-80-247-1807-1.

BRANDA, Pavel. Evropské seskupení pro územní spolupráci. In - Working papers Fakulty

mezinárodních vztahů, Vysoká škola ekonomická v Praze : recenzovaná studie. Praha :

Oeconomica, 2008. s. 20. ISSN 1802-6519.

CIHELKOVÁ, Eva, et al. Evropská integrace - Evropská unie. Praha : Oeconomica, 2004.

377 s. ISBN 80-245-0854-0.

Commission of the European Communities. European Governance – a white paper

(COM(2001) 428 final). Brussels : [s.n.], 2001. 35 s. Dostupný z WWW: <http://eur-

lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/com/2001/com2001_0428en01.pdf>.

ČSÚ, oddělení regionálních analýz a informačních služeb Liberec. Euroregion Neisse-Nisa-

Nysa v číslech : 2008. Liberec : Český statistický úřad, 2009. 24 s.

ERGO, Pierre, JANOT, Jean-Luc, O’HARA, Eamon. Structural policies and European

territory : Cooperation without frontiers. Luxembourg : Office for Official Publications of the

European Communities, 2002. 50 s. ISBN 92-894-4026-0.

Euroregiony, státní správa a samospráva : sborník příspěvků z vědecké konference Regionální

politika, úloha euroregionů, rozvojová kooperace, financování obcí a IT ve veřejné správě :

VŠE Praha 2.12.2005. Jitka Peková, Jana Zapletalová. Praha : Ústav geoniky AV ČR, 2005.

118 s., mapy. ISBN 80-86407-08-X.

158

Evropská unie regionům. 1. české vyd. Praha : Delegace Evropské komise v České republice,

2002. 48 s. ISBN 80-238-8523-5.

Evropská unie regionům. Lucemburk : Úřad pro úřední tisky Evropských společenství, 2004.

36 s. ISBN 92-894-7340-1.

Fiche: EGTC state of play (update: 21 April 2008). [s.l.] : Výbor regionů, 2008. 4 s.

Dostupný z WWW:

<http://cor.ip.lu/COR_cms/ui/ViewDocument.aspx?siteid=default&contentID=1b032689-

c654-491c-9bbf-2816b7f94dcf>.

GABBE, Jens, MALCHUS, Viktor von. 30 Years of Working Together : AEBR Anniversary

Brochure. Gronau : AEBR, 2001. 25 s.

HAGGET, Peter. Geography: A Modern Synthesis. London : Harper Internat. Edition, 1975.

684 s.

Iniciativa Společenství INTERREG IIIA. Praha : Ministerstvo pro místní rozvoj ČR, 2004.

79 s.

Institutional Aspects of Cross-border Co-operation . Gronau : AEBR, 1999. 77 s. Dostupný z

WWW: <http://www.aebr.net/publikationen/pdfs/inst_asp_99.en.pdf>.

INTERACT Programme Secretariat. Interact Handbook on European Grouping of Territorial

Cooperation (EGTC) : What use for European Territorial Cooperation Programmes and

Projects?. Vienna, Austria : INTERACT Point Vienna, 2008. 116 s. ISBN ISBN 3-902558-

02-4.

Interel, s.r.o.. Průvodce fondy Evropské unie. Praha : Ministerstvo pro místní rozvoj ČR,

2005. 126 s.

JEŘÁBEK, Milan, et al. České pohraničí-Bariéra nebo prostor zprostředkování? . Praha :

Academia, 2004. 296 s. ISBN 80-200-1051-3.

Komise Evropských společenství. Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o

Evropském sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS) - KOM(2004) 496 v konečném

zněnív2004/0168 (COD). Brusel : [s.n.], 2004. 8 s. Dostupný z WWW: <http://eur-

lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2004:0496:FIN:CS:PDF>.

LEZZI, M. Raumordnungspolitik in europäischen Grenzregionen zwischen Konkurrenz und

Zusammenarbeit. Untersuchungen an der EG-Aussengrenze Deutschland-Schweiz. In

Wirtschaftsgeographie und Raumplanung. Zürich : Universität Zürich, 1994. s. 252.

159

LRDP Ltd. Ex-Post Evaluation of the Interreg II Community Initiative (1994-99), Brief

Report. [s.l.] : [s.n.], 2003. 38 s. Dostupný z WWW:

<http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/evaluation/inter2a/summary_en.pdf>.

Management regionální politiky a reforma veřejné správy. Praha : Linde, 2006. ISBN 80-

7201-608-3. Socioekonomická integrace euroregionů a příhraničních regionů České republiky

prostřednictvím Společného fondu malých projektů, s. 2-8.

MARTINEZ, O. J. Transnational frontiers: Cross-border linkages in Mexican border

societies. In Journal of Borderland Studies. [s.l.] : [s.n.], 1990. s. 79-94.

Mission Opérationnelle Transfrontalière. Practical guide to tranfrontier co-operation. [s.l.] :

Council of Europe, 2006. 67 s. Dostupný z WWW:

<http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/documentation/library/tr

ansfrontier_cooperation/practical_guide_en.pdf>.

Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1080/2006 ze dne 5. července 2006 o

Evropském fondu pro regionální rozvoj a o zrušení nařízení (ES) č. 1783/1999. [s.l.] : Úřední

věstník Evropské unie, 2006. 11 s. Dostupný z WWW: <http://eur-

lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2006:210:0001:0011:CS:PDF>.

Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1082/2006 o evropském seskupení pro

územní spolupráci (ESÚS). [s.l.] : Úřední věstník Evropské unie, 2006. 6 s. Dostupný z

WWW: <http://eur-

lex.europa.eu/LexUriServ/site/cs/oj/2006/l_210/l_21020060731cs00190024.pdf>.

NETOLICKÝ, Václav. Euroregiony : Úvod do problematiky. Praha : Vysoká škola finanční a

správní, o.p.s. , 2007. 76 s. EUPRESS. ISBN 987-80-86754-78-9.

PEKOVÁ, Jitka. Význam příhraniční spolupráce v rámci euroregionů v kontextu regionální a

strukturální politiky. In Euroregiony, státní správa a samospráva. Brno : Ústav geoniky AV

ČR, 2005. s. 63-73. ISBN 80-86407-08-X.

PERKMANN, Marcus. Cross-Border Regions in Europe: Significance and Drivers of

Regional Cross-Border Co-operation. European Urban and Regional Studies. 2003, no. 10, s.

153-171.

Politika soudržnosti 2007-2013 : Poznámky a úřední texty. Lucemburk : Úřad pro úřední tisky

Evropských společenství, 2007. 160 s. ISBN 92-79-03801-X.

Práce pro regiony : Regionální politika EU 2007 - 13. Ana-Paula Laissy. Lucemburk : Úřad

pro úřední tisky Evropských společenství, 2008. 34 s. ISBN 92-79-03772-2.

160

Právo Evropské unie - Sagit [online]. c1996-2008 [cit. 2008-11-10]. Dostupný z WWW:

<http://www.sagit.cz/pages/lexikonheslatxt.asp?cd=156&typ=r&refresh=yes&levelid=EU_15

5.HTM>.

Problémy periferních oblastí. Marie Novotná. Praha : Univerzita Karlova v Praze,

Přírodovědecká fakulta, katedra sociální geografie a regionálního rozvoje, 2005. 184 s.

Dostupný z WWW: <http://www.periphery.cz/download/nectiny.pdf>. ISBN 80-86561-21-6.

Rada Evropy. Evropská rámcová úmluva o přeshraniční spolupráci mezi územními

společenstvími nebo úřady (European Outline Convention on trasfrontier Co-operation

between territorial Communities or Authorities). [s.l.] : [s.n.], 1980. 151 s. Dostupný z

WWW: <http://www.radaevropy.cz/dokumenty/Sm00_094.pdf>.

Rada Evropy. Vídeňská deklarace : podepsaná dne 9. října 1993 [online]. c2004 [cit. 2007-

12-14]. Dostupný z WWW:

<https://wcd.coe.int/ViewDoc.jsp?id=621771&BackColorInternet=9999CC&BackColorIntranet=FFBB55&Bac

kColorLogged=FFAC75>.

Regional Policy Inforegio: http://ec.europa.eu/regional_policy/index_en.htm.

Report on the current state od the administrative and legal framework of transfrontier co-

operation in Europe . [s.l.] : Council of Europe, 2006. 161 s. Dostupný z WWW:

<http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/documentation/library/tr

ansfrontier_cooperation/tfc_current_state_tc_2006_en.pdf>.

RHODES, R. The new governance: governing without government. In Political Studies. [s.l.]

: [s.n.], 1996. s. 652.

RICQ, Charles. Handbook of Transfrontier Co-operation. [s.l.] : Council of Europe, 2006.

201 s. 2006. Dostupný z WWW:

<http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/documentation/library/tr

ansfrontier_cooperation/tfc_handbookTC2006_EN.pdf>.

Rostoucí regiony, rostoucí Evropa : Čtvrtá zpráva o hospodářské a sociální soudržnosti.

Lucemburk : Úřad pro úřední tisky Evropských společenství, 2007. 222 s. ISBN 92-79-

05700-7.

Similarities and differences of instrument and policies of the Council of Europe and the

European Union in the field of transfrontier co-operation. [s.l.] : Council of Europe, 2006.

47 s. 2006. Dostupný z WWW:

161

<http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/documentation/library/tr

ansfrontier_cooperation/tfc_SadowskiReport2006_EN.pdf>.

Stanovisko Výboru regionů k návrhu Evropského parlamentu a Rady zřídit Evropské sdružení

pro přeshraniční spolupráci (ESPS) (2005/C 71/11). [s.l.] : Úřední věstník Evropské unie,

2005. 8 s. Dostupný z WWW: <http://eur-

lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2005:071:0046:0053:CS:PDF>.

STRASSOLDO-GRAFFENBERG, R. Friaul-Julisch Ventien als Europaeische Aussenregion.

In Schriftenreihe des Instituts fuer Staedtebau und Raumordung. Insbruck : [s.n.], 1974.

The European Grouping of Territorial Cooperation - EGTC : CdR 117/2007 (Study).

Brussels : Committe of the Regions, 2007. 224 s.

Transeuropean Co-operation between Territorial Authorities : New challenges and future steps

necessary to improve co-operation. Grounau : AEBR, 2001. 206 s. Dostupný z WWW:

<http://www.aebr.net/publikationen/pdfs/territorialauthorities_01.en.pdf>.

Velká encyklopedie EU [CD-ROM], Praha : Ministerstvo zahraničních věcí ČR, 2001.

Výbor regionů. Perspektivy územní spolupráce a evropské seskupení pro územní spolupráci

(ESÚS): politická strategie a podpůrná činnost Výboru regionů - Vysvětlující sdělení. [s.l.] :

[s.n.], 2006. Dostupný z WWW:

<http://www.cor.europa.eu/migrated_data/CoR_EGTC_322_2006_CS.pdf>.

Webové stránky euroregionů.

What is a Euroregion? [online]. Council of Europe, 2008 [cit. 2008-09-06]. Text v angličtině.

Dostupný z WWW:

<http://www.coe.int/t/e/legal_affairs/local_and_regional_democracy/areas_of_work/transfron

tier_co-operation/euroregions/WhatIs_Euroregion.asp#TopOfPage>.

WOKOUN, René. Česká regionální politika v období vstupu do Evropské unie. 1. vyd.

Praha : Vysoká škola ekonomická v Praze, Nakladatelství Oeconomica, 2003. 328 s.

ISBN 80-245-0517-7.

162